ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" травня 2025 р.                                                            Справа №914/2565/24
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого – судді                     МАТУЩАКА О.І. 
суддів                                                  СКРИПЧУК О.С.
                                                  КРАВЧУК  Н.М. 

за участю секретаря судового засідання - ТЕЛИНЬКО Я.П.
за участю представнків сторін від:
позивача - Шмотолоха О.В. (в порядку самопредставництва);
відповідача - Вус О.І. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу           Департаменту економічного розвитку Львівської                                                             міської ради (вх.№01-05/824/25 від 24.03.2025)

на рішення                                        Господарського суду Львівської області від  27.02.2025                                                             (повне рішення – 04.03.2025, суддя Березяк Н.Є.)

у справі                                        №914/2565/24

за позовом                                              Департаменту економічного розвитку Львівської                                                             міської ради, м. Львів,

до відповідача                                    Товариства з обмеженою відповідальністю “СБК-                                                            Захід”, м. Львів,

про                                                        стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.
До Господарського суду Львівської області звернувся Департамент економічного розвитку Львівської міської ради з позовом  до Товариства з обмеженою відповідальністю «СБК-Захід» про стягнення 1 741 742,75 грн суми пайового внеску, 153 416,52 грн пені, 1 041 806,05 грн інфляційних втрат та 163 664,37 трьох процентів річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором про пайову участь №16 від 25.01.2019, укладеним між Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «СБК - Захід».
Господарський суд Львівської області рішенням від 27.02.2025 позовні вимоги задоволити частково. Стягнув з ТОВ  «СБК-Захід» на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 1 741 742,75 грн суми пайового внеску, 153    416,52 грн пені, 812 582,24 грн інфляційних втрат, 163 664,37 грн трьох процентів річних та 42 144,94 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
В рішення суду в частині  стягнення інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що позивачем зазначено не правильний період прострочення грошового зобов`язання інфляційних нарахувань, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 812 582,24 грн.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
Департамент економічного розвитку Львівської міської ради подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 27.02.2025 у справі № 914/2565/24 в частині стягнення з ТОВ «СБК - Захід» на користь департаменту економічного розвитку Львівської міської ради інфляційних втрат у сумі 812 582,24 грн. та ухвалити цій частині нове рішення, яким задоволити позовну заяву в частині стягнення з ТОВ «СБК - Захід» інфляційних втрат у сумі 1 041 806,05 грн.
В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що відповідно до п. 2.2 договору відповідач повинен був сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова у розмірі 1 791 742,75 грн до 20.12.2024 (але не пізніше дати прийняття об`єкта в експлуатацію). Відповідачем було допущено невиконання договірних зобов`язань щодо перерахування пайового внеску в сумі 1 741 742,75 грн починаючи з дати укладання договору.
Таким чином, за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, з метою реалізації права позивача на стягнення інфляційних втрат, враховуючи умови договору, а саме п. 2.3., позивачем було розрахованого інфляційні втрати за період з 25.01.2019 по 30.09.2024 у розмірі 1 041 806,05 грн. Однак, судом при винесені рішення не правильно проведено розрахунок інфляційних втрат, оскільки такий розрахунок судом проведено з 14.08.2021, а не з 25.01.2019.
Через систему «Електронний суд» представником відповідача – адвокатом Вусом О.І. сформовано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, що викладені в апеляційній скарзі, з наступних підстав:
- в п.2.2. договору про пайову участь №16 від 25.01.2019 визначено зобов`язання замовника сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі 1791742,75 грн до 20.12.2024 . Відповідно до Реєстру, датою початку будівництва багатоквартирного житлового будинку №3 на генплані на вул. Величковського, 70 у м. Львові» є 20.03.2020, датою завершення будівництва є 05.07.2021, а датою введення в експлуатацію 13.08.2021. Таким чином, в розумінні п.2.2. договору про пайову участь №16 від 25.01.2019 відповідач повинен був виконати обов`язок на сплату пайового внеску до 13.08.2021 включно.
Отже прострочення відповідача, як боржника у грошовому зобов`язанні зі сплати пайового внеску, почалося з 14.08.2021.
Фактичні обставини справи.
25.01.2019 між Департаментом економічної розвитку Львівської міської ради та ТОВ «СБК - Захід» укладено договір про пайову участь №16 про будівництво багатоквартирного житлового будинку №3 на генплані на вул. Величковського, 70 у м. Львові, за яким замовник зобов`язався здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому цим договором.
Згідно з п. 2.1. договору, відповідач зобов`язаний здійснити будівництво об`єкта містобудування відповідно до погодженої проектно-кошторисної документації з дотриманням державних будівельних норм і правил та інших нормативних вимог у визначені терміни, а саме завершення «грудень 2024 року».
Відповідно до п. 2.2. договору, відповідач зобов`язаний сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі 1 791 742,75 грн - по 20.12.2024 (але не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію).
Згідно витягу з Реєстру документів Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (за реєстраційним номером в ЄДЕССБ ЛВ122210806236), 13.08.2021 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів ТзОВ «СБК - Захід» багатоквартирного житлового будинку №3 на генплані на вул. Величковського, 70 у м. Львові.
Відповідно до Реєстру, датою початку будівництва багатоквартирного житлового будинку №3 на генплані на вул. Величковського, 70 у м. Львові» є 20.03.2020, датою завершення будівництва є 05.07.2021 та датою введення в експлуатацію є 13.08.2021.
Як зазначає позивач, відповідачем сплачено пайовий внесок в сумі 50 000, 00 грн. Докази сплати пайового внеску в повному обсязі згідно договору про пайову участь №16 від 25.01.2019 в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи відсутність сплати пайового внеску в повному обсязі позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з матеріально-правовою вимогою про стягнення з відповідача 1 741 742,75 грн суми пайового внеску, 153 416,52 грн пені, 1 041 806,05 грн інфляційних втрат та 163 664,37 грн трьох процентів річних.
Оцінка суду.
Відповідно до ч. 1-2     ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “СБК - Захід” на користь департаменту економічного розвитку Львівської міської ради інфляційних втрат у сумі 1 041 806,05 грн, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.
Стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно із ч. 1    ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку – відповідно до ст. 509 ЦК України,
Статтею 627 ЦК України    встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 40 ЗУ “Про регулювання містобудівної діяльності”   (у редакції, чинній станом на час укладення договору) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього   Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Положеннями ч.ч. 5, 9, 10 ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” (у редакції, чинній станом на час укладення договору) встановлено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.
Як було зазначено вище, 25.01.2019 між Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради та ТОВ “СБК - Захід” укладено договір про пайову участь №16
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом- відповідно до ст. 625 ЦК України.         
Згідно до Реєстру, датою початку будівництва багатоквартирного житлового будинку №3 на генплані на вул. Величковського, 70 у м.Львові” є 20.03.2020, датою завершення будівництва є 05.07.2021 та датою введення в експлуатацію є 13.08.2021. Таким чином, в розумінні п.2.2. договору про пайову участь №16 від 25.01.2019 відповідач повинен був виконати обов`язок сплати пайового внеску до 13.08.2021. включно.
Тому, відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України, строк виконання зобов`язання сплив 13.08.2021, а тому прострочення починається з 14.08.2021 (а не з 25.01.2019 як зазначено позивачем у розрахунку інфляційних втрат).
Суд першої інстанції правильно здійснив перевірку нарахування позивача щодо стягнення інфляційних нарахувань, та зазначив, що позивачем вказано  не правильний період прострочення грошового зобов`язання інфляційних нарахувань, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 812 582,24 грн.
Враховуючи зазначене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення суду першої інстанції обгрунтоване і правильне.
Відповідно ст.ст. 13, 76,   77,   86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, то рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апелянтом.
Керуючись ст. ст.    74,   129,    269, 270,    275,    276,   281- 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від  27.02.2025 у справі №914/2565/24 в оскаржуваній частині - без змін .

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                   О.І. МАТУЩАК

Судді                                                                                          О.С. СКРИПЧУК

                                                                                                    Н.М. КРАВЧУК