Справа № 307/1940/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       08 травня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
       головуючого судді: Джуги С.Д.
       суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г., 
       з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рішко Павло Михайлович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2024 року у складі судді Бряник М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Карпатського біосферного заповідника Рахівського району Закарпатської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,-
встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Карпатського біосферного заповідника Рахівського району Закарпатської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.
В обґрунтування позову, позивач зазначив, що у відповідності до наказу Карпатського біосферного заповідника від 16.05.2022 року №120 к «Про звільнення ОСОБА_1 » його звільнено з посади начальника Угольського природоохоронного науково-дослідного відділення внаслідок прогулу без поважних причин, яке мало місце 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022. Датою звільнення є 16.05.2022 року.
Вказує, що відповідно змісту цього наказу вбачається, що такий виданий відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Положення про Карпатський біосферний заповідник, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 року №101, на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 №64/22, від 14.03.2022 №133/2022 та від 18.04.2022 №259/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», частин першої, другої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», пункту 4 статті 40 Кодексу Законів про працю України та актів про невихід на роботу. Позивач вказує, що відповідно до довідок виданих комунальним некомерційним підприємством Тячівської районного ради «Углянська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» від 04.01.2022 р. №7, 13.05.2022 р. №80, 13.05.2022 р. №81, 13.05.2022 р. №82, 13.05.2022 №83, 18.05.2022 р. №85, він знаходився на амбулаторному лікуванні. Відсутність на роботі у дні зазначені у наказі про його звільнення, а саме 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022, мали місце за наявності поважних причин, тобто перебування позивача на амбулаторному лікуванні, а тому не може вважатися прогулом у розумінні пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.
З наведених підстав вважає, що його звільнено з посади незаконно і необґрунтовано, без наявності для цього підстав та просив визнати незаконним та скасувати наказ Карпатського біосферного заповідника від 16.05.2022 року №120 к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити позивача ОСОБА_1 на посаді начальника Угольського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського біосферного заповідника.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2024 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.
В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рішко Павло Михайлович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування позову, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позову. Зокрема, судом залишено поза увагою, що позивач був відсутній на роботі через хворобу, яка є поважною причиною його відсутності, є об`єктивною, незалежною від волі самого працівника обставиною, яка повністю виключає його вину, як складову частину складу дисциплінарного проступку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Карпатського біосферного заповідника Рахівського району Закарпатської області – адвокат Ємчук Л.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Відповідно до ч.ч.1, 5-7ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. 
З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. 
Матеріалами справи установлено, що згідно наказу директора Карпатського біосферного заповідника ОСОБА_2 від 16.05.2022 року №120 к «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Угольського природоохоронного науково-дослідного відділення внаслідок прогулу без поважних причин, яке мало місце 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022 року. Датою звільнення визначено 16.05.2022 року.
З вказаного наказу вбачається, що такий виданий відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Положення про Карпатський біосферний заповідник, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 року №101, на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 №64/22, від 14.03.2022 №133/2022 та від 18.04.2022 №259/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», частин першої, другої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», пункту 4 статті 40 Кодексу Законів про працю України та актів про невихід на роботу (а.с. 7).
Листом директора Карпатського біосферного заповідника ОСОБА_2 від 16.05.2022 №297, ОСОБА_1 було надіслано копію оскаржуваного наказу та повідомлено, що наказом від 16 травня 2022 року №120-к «Про звільнення ОСОБА_1 » його було звільнено з роботи 16 травня 2022 року за прогул без поважних причин, згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України, з урахуванням статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та необхідність з`явитися для отримання трудової книжки (а.с. 63).
Позивач ОСОБА_1 , працюючи на посаді начальника Угольського природоохоронного науково-дослідного відділення, впродовж робочого дня, не з`явився на роботу, що мало місце 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022. Вказані обставини під час розгляду справи, не заперечувалося сторонами та були встановлені роботодавцем згідно актів про невихід на роботу ОСОБА_1 як за місцем розташування його службового кабінету в с. Велика Уголька так і за місцем Угольського ПНДВ, від 04 січня 2022 року, від 28.01.2022 року, від 31.01.2022 року, від 12.03.2022 року, від 25.03.2022 року, від 07.04.2022 року, від 08.04.2022 року та 11.04.2022 року (а.с. 64-77).
Зі змісту вказаних актів, складених:
- 04.01.2022 в с. Мала Уголька, заступником начальника Угольського ПНДВ Химинець М.І., майстром Угольського ПНДВ Мотря В.І. та сторожем Угольського ПНДВ ОСОБА_3 (а.с. 64),
- 28.01.2022 в с. Велика Уголька, майстром Угольського ПНДВ Юрашом М.В. в присутності інспекторів Немеш М.В. та ОСОБА_4 (а.с. 65),
- 28.01.2022 в с. Мала Уголька, заступником начальника Угольського ПНДВ Химинець М.І., інспектора Химинець В.В. та сторожем Угольського ПНДВ ОСОБА_3 (а.с. 66),
- 31.01.2022 в с. Велика Уголька, майстром Угольського ПНДВ ОСОБА_5 в присутності інспекторів Немеш М.В. та ОСОБА_4 (а.с. 67),
- 31.01.2022 в с. Мала Уголька, заступником начальника Угольського ПНДВ Химинець М.І. та сторожем Угольського ПНДВ ОСОБА_3 (а.с. 68),
- 12.03.2022 в с. Мала Уголька, заступником начальника Угольського ПНДВ Химинець М.І. та сторожем ОСОБА_3 та інспекторами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 69),
- 12.03.2022 в с. Велика Уголька, інспекторами Угольського ПНДВ Регушом В.І., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 70),
- 25.03.2022 в с. Мала Уголька, заступником начальника Угольського ПНДВ Химинець М.І. та інспекторами Лиськом В.М., Рошком Ф.І. (а.с. 71),
- 25.03.2022 в с. Велика Уголька, інспекторами Угольського ПНДВ Регушом В.І., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 72),
- 7.04.2022 в с. Мала Уголька, заступником начальника Угольського ПНДВ Химинець М.І., природоохоронником ОСОБА_12 та інспекторами Угольського ПНДВ Химинець В.В., ОСОБА_13 (а.с. 73),
- 07.04.2022 в с. Велика Уголька, в.о. начальника Угольського ПНДВ Регушом В.В., інспекторами ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (а.с. 74),
- 08.04.2022 в с. Мала Уголька, заступником начальника Угольського ПНДВ Химинець М.І. та інспекторами Угольського ПНДВ Химинець В.В., ОСОБА_13 (а.с. 75),
- 08.04.2022 в с. Велика Уголька, інспекторами Угольського ПНДВ Регушом В.І., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 76),
- 11.04.2022 в с. Велика Уголька, інспекторами Угольського ПНДВ Регушом В.І., ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (а.с. 77), вбачається, що про причини невиходу в наведені дні, ОСОБА_1 нікого з працівників не повідомляв.
Директором Карпатського біосферного заповідника ОСОБА_2 адресована ОСОБА_1 вимога №292 від 13.05.2022 про надання письмових пояснень про причини відсутності на роботі, яке мало місце 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022 та 11.04.2022 (а.с. 78).
З наданих позивачем письмових пояснень від 13.05.2022 р. вбачається, що з 05.01.2022 по 12.05.2022 року у нього не було перерви у лікуванні (а.с.79).
17.05.2022 року позивачем також було подано рапорт, згідно якого останній додав копії довідок про те, що він хворів наступними днями (№7 від 04.01.2022, №80 з 28.01. по 31.01.2022, №81 12.03.2022, №82 25.03.2022, № 83 з 07.04.2022 по 08.04.2022). При цьому повідомив, що документ за 11.04.2022 додасть пізніше (а.с.80).
Згідно доданих до рапорту довідок:
- від 04.01.2022 року №7 виданої завідувачем ЛПП Углянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини зазначено, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні 04.01.2022 року з гіпертермічним синдромом (а.с. 8);
- від 18.05.2022 року №85 виданої лікарем Углянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини - ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою та знаходився на лікуванні 11.04.2022 з діагнозом остеохондроз поперекового відділу хребта з вираженим больовим синдромом і направлений на консультацію невролога (а.с. 9);
- від 13.05.2022 року №83 виданої завідувачем ЛПП Углянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини - ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 07.04.2022 по 08.04.2022 року з діагнозом остеохондроз, перерив лікування не проводився (а.с.10);
- від 13.05.2022 року №82 виданої завідувачем ЛПП Углянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини - ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні 25.03.2022 з діагнозом біль у животі, коліки без локалізації, біль загальний множинної локалізації, перерив лікування не проводився (а.с. 11);
- від 13.05.2022 року №81 виданої завідувачем ЛПП Углянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини - ОСОБА_1 - знаходився на амбулаторному лікуванні 12.02.2022 з діагнозом біль у животі, коліки без локалізації, біль загальний множинної локалізації, перерив лікування не проводився (а.с.12);
- від 13.05.2022 року №80 виданої завідувачем ЛПП Углянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини - ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 28.01.2022 по 31.01.2022 з діагнозом попереково симптоми/скарги, перерив лікування на вихідні дні не проводилося (а.с. 13).
З листа наданого завідувачем Углянської АЗПСМ Богдан І.П. на адвокатський запит №1 від 22.01.2024, вбачається, що журнал амбулаторного прийому з 2019 року ведеться в електронному варіанті. У зв`язку із зверненням ОСОБА_1 у вихідні дні йому була надана допомога та видані вище згадані довідки в паперовому варіанті. Вказані довідки зареєстровані у журналі видачі довідок, що також підтверджується копіями цих журналів (а.с. 126, 127-130).
Як вбачається зі змісту листа від 22.09.2023 на виконання ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.09.2023 року про витребування доказів представником відповідача - адвокатом Ємчук Л.В. подано до суду копії медичних висновків про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 у період з 03.01.2022 по 12.05.2022 та копії довідок лікувального закладу - Углянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини про перебування ОСОБА_1 на лікуванні 4 січня, 28 січня, 31 січня, 12 березня, 25 березня, 7 квітня, 8 квітня та 11 квітня 2022 року. (а.с.89)
Відповідно до листа завідувача ЛПП «Углянська амбулаторія ЗПСМ» адресованому Карпатському біосферному заповіднику повідомлено, що працівник Карпатського біосферного заповідника ОСОБА_1 у період з 28-31.01.2022, з 19-20.02.2022, з 12-13.03.2022, 25-27.03.2022 та з 07-11.04.2022 року на лікарняному не знаходився (а.с. 92).
Згідно листа Комунального некомерційного підприємства Тячівської районної ради Центру первинної медико-санітарної допомоги №204/01-16 від 14.06.2022 підтверджено, що ОСОБА_1 надавалися медичні висновки про тимчасову непрацездатність сформовані в Електронній системі охорони здоров`я у період з 05.01.2022 по 17.01.2022, з 18.01.2022 по 27.01.2022, з 10.02.2022 по 18.02.2022, з 21.02.2022 по 02.03.2022, з 14.03.2022 по 24.03.2022, з 28.03.2022 по 06.04.2022, з 22.04.2022 по 02.05.2022, з 03.05.2022 по 12.05.2022.
Також, у даному листі зазначено, що довідки, видані завідувачем Углянської АЗПСМ не є документом, що підтверджує непрацездатність пацієнта ОСОБА_1 та не підлягають оплаті, єдиним документом, що підтверджує тимчасову непрацездатність працівника є медичний висновок про тимчасову непрацездатність. Вказується на те, що лікарю Углянської АЗПСМ вказано на порушення ведення документообігу в закладі (а.с.93-94).
Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення. (ст. 147 КЗпП України)
Згідно із ч.1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).
Відповідно п.4 ч.1 до ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.
Згідно із ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Відповідно до ст.5 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Доказів того, що ОСОБА_1 , є членом профспілкової організації, суду не надано.
У пунктах 22-23 постанови Пленуму Верхового Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. 
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). (пункт 24 даної постанови).
Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
Звільнення працівника за прогул передбачає здійснення низки послідовних дій, які можна розділити на декілька етапів. Зокрема, роботодавець має: 1) встановити та зафіксувати факт відсутності працівника на роботі, 2) з`ясувати причини відсутності працівника на роботі, 3) оформити звільнення працівника, який допустив прогул без поважних причин.
Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі.
Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. В таких документах обов`язково вказується не тільки дата, а й конкретний час відсутності працівника.
Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.
Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.
Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Безумовно, це мають бути об`єктивні обставини, які перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі №761/48981/19.
До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника (Постанова КЦС ВС від 05.12.2018 року у справі № 754/16137/15-ц).
Матеріалами справи доведено, що факт невиходу позивача впродовж робочого дня 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022 року зафіксовано відповідними актами про невихід на роботу, як за місцем знаходження робочого кабінету ОСОБА_1 так і на території безпосереднього виконання службових обов`язків.
У вказаних вище актах зазначено, що про причину не виходу на роботу ОСОБА_1 нікого з працівників не повідомляв.
У наказі Карпатського біосферного заповідника від 16.05.2022 року №120 к «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначено, що позивача звільнено з посади начальника Угольського природоохоронного науково-дослідного відділення внаслідок прогулу без поважних причин, яке мало місце 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022.
При вирішенні питання про звільнення позивача, роботодавцем дотримані вимоги трудового законодавства, викладені в статях 147,148,149 КЗпП України. 
Відповідачем витребувано відповідні пояснення від позивача, що стверджується вимогою директора Карпатського біосферного заповідника ОСОБА_2 №292від 13.05.2022, яка адресована позивачу про надання письмових пояснень про причини відсутності на роботі, яке мало місце 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022 та 11.04.2022 та наданих позивачем письмових пояснень від 13.05.2022 р. з яких вбачається, що з 05.01.2022 по 12.05.2022 року у нього не було перерви у лікуванні та рапорт про перебування на амбулаторному лікуванні. (а.с. 78 та 79).
При цьому роботодавцем, причини виходу на які посилався позивач були визнані неповажними та з цих підстав було видано наказ про звільнення позивача з роботи на підставі пункту 4 ст. 40 КЗпП України.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не було надано лікарняний лист або інший документ, який би підтверджував правомірність його відсутності на робочому місці за станом здоров`я 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022, а долучені довідки видані лікарем Углянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 13.05.2022 та 18.05.2022 не є документами, які підтверджує відсутність працівника на роботі за станом здоров`я.
Умовою підтвердження тимчасової непрацездатності в Україні, яка надає право на допомогу по тимчасовій непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», є наявність належним чином оформленого лікарняного листа або іншого документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність. Порядок видачі таких документів регулюється Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455(далі Інструкція №455). Право на отримання листка непрацездатності мають особи які, зокрема, працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання.
Пунктами 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян передбачено, що Тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.
Відповідно до п. 2.19 Інструкції №455 особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.
За приписами пункту 1.9 Інструкції №455 листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу.
Також, у відповідності до п.п. 2.5-2.7 Інструкції №455 листок непрацездатності у разі захворювання, травми, в тому числі й побутової, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі.
Особам, які звернулися за медичною допомогою та визнані непрацездатними по завершенні робочого дня, листок непрацездатності може видаватись, за їх згодою, з наступного календарного дня.
Особам, не визнаним тимчасово непрацездатними, лікарем лікувально-профілактичного закладу видається довідка довільної форми з позначкою про час звернення до лікувально-профілактичного закладу, а у випадку, коли працівник звертався в здоровпункт в нічну зміну, видається листок непрацездатності з часу звернення у здоровпункт до закінчення робочої зміни.
З аналізу положень Інструкції №455 випливає, що випадок тимчасової непрацездатності може засвідчуватися видачею листка непрацездатності, а у окремих випадках довідкою про тимчасову непрацездатність із зазначенням порядкового номера та дати її видачі. При цьому в довідку слід вносити всі ті ж реквізити, що і в бланк листка непрацездатності, відповідно до вимог чинного законодавства України.
Суд першої інстанції правильно установив, що надані позивачем довідки про перебування на амбулаторному лікуванні видані Углянською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, які на його думку підтверджує поважність причини відсутності на роботі впродовж 04.01.2022, 28.01.2022, 31.01.2022, 12.03.2022, 25.03.2022, 07.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022, не вважаються тим документом, який би доводив тимчасову втрату його працездатності, а констатує лише факт звернення позивача до медичного закладу і не підтверджує його непрацездатність, оскільки згідно з пунктом 1.1 Інструкції №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Відповідно до пункту 1.2 Інструкції видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6., які за обставин цієї справи встановлені не були.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року по справі №309/399/22/19 у якій Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду скасував постанову Закарпатського апеляційного суду від 24.05.2023 року та залишив в силі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14.12.2022.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач належними та допустимими доказами довів факт відсутності позивача на роботі більше трьох годин у дні, які вказані в наказі про звільнення, надав можливість позивачу пояснити причини відсутності на роботі, які визнав неповажними. Натомість, позивач у підтвердження поважності причин неявки на роботу не подав жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б доводили, що зазначений у виданих йому довідках про амбулаторне лікування діагноз впливав на його працездатність, перешкоджав йому заявитись на роботу та виконанню ним службових обов`язків.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізом вищенаведених доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивача звільнено з роботи на законних підставах і з дотриманням встановленого законом поряду та відсутності підстав для скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на роботі. 
Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не заслуговують на увагу.
Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рішко Павло Михайлович, залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 19 травня 2025 року. 
Головуючий :
Судді: