ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/39178/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Діска А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  04 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача:                                                                                                                          Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                      Грибан І.О., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за повних 19 років служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 19 років служби, враховуючи раніше виплачену при звільненні з військової служби суму одноразової грошової допомоги.
Позовні вимоги мотивовано тим, що одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення виплачено за 1 календарний рік служби в ЗСУ, без врахування служби в органах податкової міліції. При цьому, позивачу при попередньому звільненні з органів податкової міліції одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, як наслідок, дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи та прийняв судове рішення з урахуванням неправильного застосування норм матеріального права.
Зокрема, апелянт вказує, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за 19 повних календарних років служби є протиправними.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 та від 07.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Від представника військової частини НОМЕР_1 06.11.2024 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_1 при звільненні не була виплачена одноразова грошова допомога за «відсутністю до цього правових підстав», з посиланням на лист ГУ ДФС у Львівській області від 18.07.2023 № 99/6/13-01-19 є некоректним, оскільки відповідно до зазначеного листа ГУ ДФС у Львівській області від 18.07.2023 № 99/6/13-01-19, ОСОБА_1 одноразова грошова допомога відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 не нараховувалась та не виплачувалась.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до фактичних обставин справи та матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Наказом (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2023 №17-РС ОСОБА_1 звільнено у відставку на підставі пп. «б» п.2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).
Наказом (по строковій частині) командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023 №85, який видано на підставі наказу (по особовому складу) від 01.05.2023 №17-РС, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
У вказаному наказі зазначено, що вислуга років у Збройних Силах станом на 04.05.2023 становить: календарна - 19 років 09 місяців 00 днів.
Також наказано виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 в розмірі 50 % за кожний повний прослужений рік.
Згідно п. 2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.02.2024 № 57 відповідно до висновків, викладених в акті службового розслідування за фактом внесення некоректних відомостей до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023 № 85, та керуючись ст.55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою недопущення подібних випадків в подальшому, начальнику відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023 №85 в частині зазначення вислуги років. А саме, абзац 11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023 № 85 викладено в наступній редакції: "Вислуга років військової служби станом на 04 травня 2023 року становить: календарна - 19 років 09 місяців 00 днів; пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів; разом 19 років 09 місяців 00 днів, з них - у Збройних Силах України - 01 рік 02 місяці 00 днів, в органах податкової міліції - 18 років 07 місяців 00 днів.
З копії послужного списку позивача, останній проходив службу в органах податкової міліції. Вислуга років становить 18 років 07 місяців, 00 днів.
Відповідно до листа ГУ ДФС у Львівській області від 18.07.2023 № 99/6/13-01-19, під час звільнення з посади та податкової міліції Головного управління Міндоходів у Львівській області відповідно до наказу ГУ Міндоходів у Львівській області від 04.11.2014 № 320-о "Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 № 2184-0" одноразова грошова допомога відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій останній зазначив, що при попередньому звільненні зі служби йому не виплачувалась одноразова грошова допомога, в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2023 №17-РС не виконано вимогу пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не врахована вислуга за 18 років і 7 місяців, і не виплачена одноразова грошова допомога за зазначений період. Просив внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2023 №17-РС та здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги за 223 місяців (18 років, 7 місяців) попередньої служби.
Листом військова частина НОМЕР_1 від 14.08.2023 повідомила, що наказом № 17-РС від 01.05.2023 позивача звільнено у відставку за підпунктом «б» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу «за станом здоров`я», згідно з наказом № 85 від 04.07.2023 позивача виключено із списків військової частини НОМЕР_1 та виплачено належне грошове забезпечення в повному розмірі, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460, 4% місячного грошового забезпечення за кожен повний прослужений місяць в Збройних Силах України.
Не погодившись з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 календарний рік служби, а не за 19 повних календарних років служби, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог виходив із того, що оскільки при звільненні з органів податкової міліції позивач набув право на отримання грошової допомоги, передбаченої постановою Кабміну № 460 від 17.09.2014, тому одноразова грошова допомога вже при звільненні з військової частини НОМЕР_1 у 2023 році повинна була виплачуватися за період служби позивача з дня його останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби в органах податкової міліції.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції та оцінюючи відповідні висновки, викладені у рішенні від 15.10.2024, колегія суддів враховує, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 17 Конституції України, Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Так, частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно із абзацом сьомим частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".
За змістом абзацу першого пункту 10 Порядку № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно із абзацом п`ятим п. 10 Порядку №393 зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Тобто, у разі якщо особи, при попередньому звільненні набули право на отримання такої допомоги, такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні. Крім того, встановлення факту набуття права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні необхідно аналізувати за законодавством, яке діяло при попередньому звільненні.
З аналізу статті 15 Закону № 2011-XII та пункту 10 Постанови № 393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Винятком з цього правила є виплата повторно звільненій з військової служби особі одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби у разі, якщо така особа не набула права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 552/4468/17, від 18 квітня 2022 року у справі № 440/1620/19, від 14 грудня 2022 року у справі №340/618/21.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.
Звертаючись до суду першої інстанції із позовом позивач вказав на те, що при попередньому звільненні зі служби в органах податкової міліції йому не нараховувалась та не виплачувалась одноразова грошова допомога після звільнення.
Отже, спірним у даній справі є наявність у заявника права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2023 році з урахуванням попереднього терміну служби в органах податкової міліції.
Так, листом ГУ ДФС у Львівській області від 18.07.2023 № 99/6/13-01-19 повідомило позивача, що під час звільнення з посади та податкової міліції Головного управління Міндоходів у Львівській області відповідно до наказу ГУ Міндоходів у Львівській області від 04.11.2014 № 320-о «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 № 2184-0» одноразова грошова допомога відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Наказом (по строковій частині) командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023 №85, який видано на підставі наказу (по особовому складу) від 01.05.2023 №17-РС, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Також наказано виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 в розмірі 50 % за кожний повний прослужений рік.
З урахуванням зазначених обставин, вбачається, що відповідачем здійснено виплату    одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення позивачу за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду у постанові від 12.11.2020 у справі № 640/3835/19, де зазначено, що факт набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є ключовим при вирішенні питання зарахування періоду попередньої служби для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби».
Враховуючи положення частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі якщо особа, при попередньому звільненні набула право на отримання одноразової грошової допомоги, такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні.
Суд звертає увагу на той факт, що при звільненні з органів податкової міліції позивач набув право на отримання грошової допомоги, передбаченої постановою Кабміну № 460 від 17.09.2014, тому одноразова грошова допомога вже при звільненні з військової частини НОМЕР_1 у 2023 році повинна була виплачуватися за період служби позивача з дня його останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби в органах податкової міліції.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження позивача про те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги за всі роки календарної вислуги після звільнення з військової служби є помилковими.
Щодо доводів апелянта про те, що останньому одноразова грошова допомога відповідно до п.10 постанови КМУ від 17.07.1992 №393 не нарахована і не виплачена, а тому позивач звернувся до військової частина НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахування 19 років 09 місяців 00 днів служби, колегія суддів зазначає наступне.
Законодавство, що регулює спірні правовідносини не містить будь-яких винятків щодо осіб, які реалізували чи не реалізували своє право на отримання означеної допомоги. Ключовим критерієм для отримання цієї допомоги при повторному звільненні є виключно обставина ненабуття права на отримання допомоги при попередньому звільненні.
Виняток, який міститься у п. 2 постанови № 460 пов`язує позбавлення права на повторне отримання грошової допомоги з фактом набуття права на отримання, а не з фактом отримання такої грошової допомоги.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції    про необґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 19 років служби, враховуючи раніше виплачену при звільненні з військової служби суму одноразової грошової допомоги.
Оцінивши докази в їх сукупності за правилами статей 72-78, 90, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що владним суб`єктом у даному конкретному випадку забезпечено дотримання положень частини другої статті 19 Конституції України, обставини спірних правовідносин з`ясовані із достатньою повнотою, норма закону визначена вірно, застосована із дотриманням дійсного змісту, а відтак, вчинене волевиявлення узгоджується як із нормативним регламентуванням, так і з характером, змістом та наслідками вчинків приватної особи, до погіршення правового становища заявника не призводить.
Відсутність факту порушеного права є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.
Аналізуючи всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно зі статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                        
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у справі №320/39178/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя - доповідач                                                                                                                              О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                          І.О.Грибан

                                                                                                                 Є.І.Мєзєнцев