ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року	Львів	Справа № 300/1419/24 пров. № А/857/26196/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді                                        Матковської З.М.
суддів-                                                            Гінди О.М., Ніколіна В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі №300/1419/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Микитин Н.М., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення – 16.09.2024) , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області ( далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області ( далі – ГУ ПФУ в Миколаївській області), про визнання протиправним та скасування рішення №926200163485 від 08.01.2024 про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, зобов`язання здійснити нарахування й виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», з дня звернення за переведенням на даний вид пенсії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 04.01.2024 позивач звернулася до відповідача 1 із заявою про переведення її на пенсію по інвалідності відповідно до   Закону України «Про державну службу». Однак, відповідач 2 рішення №926200163485 від 08.01.2024 відмовив у переведенні на інший вид пенсії, з тих підстав, що Законом України «Про державну службу» не передбачено призначення пенсії по інвалідності. Зазначене рішення, на думку представника позивача є незаконним, а доводи необґрунтованими, оскільки, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби 10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Таким чином, для переведення на пенсію по інвалідності як державного службовця, ОСОБА_1 мала всі необхідні умови, а саме: встановлена у період перебування на державній службі 2 група інвалідності, необхідний страховий стаж згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - понад 30 років, стаж державної служби - понад 28 років 5 місяців (на дату звільнення), перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців. При цьому, що станом на 01.05.2016 позивач працювала на державній службі (в Калуській РДА) та її стаж державного службовця на цю дату становив понад 20 років 9 місяців, тобто більше необхідних 10 років. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області №926200163485 від 08.01.2024 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 04.01.2024 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головним управлінням в Миколаївській області обґрунтовано прийнято рішення № 926200163485 від  08.01.2024 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХII від 16.12.1993 року. Оскільки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент подання заяви про переведення на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» (04.01.2024) не досягла віку встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, відсутні законні підстави для переведення її з пенсії по інвалідності згідно Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності за Законом «Про державну службу».
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено другу групу інвалідності з 01.03.2020 довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №843833.
З часу встановлення інвалідності ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що визнається сторонами та підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 від 07.07.2020.
04.01.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» та відповідним пакетом документів, що визнається сторонами.
Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області рішенням №926200163485 від 08.01.2024 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки пенсії відповідно до Закону № 889, призначаються за умови досягнення пенсійного віку для чоловіків — 62 роки, для жінок - віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, та за наявності страхового стажу для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, а Законом України «Про державну службу» не передбачено призначення пенсії по інвалідності.
Вважаючи вищенаведену відмову Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області протиправною та такою, що порушує право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївський області, (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заявою від 04.01.2024 та відмовив позивачу у переведенні з одного виду пенсії на інший) призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 04.01.2024 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Апеляційний суд зазначає наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(далі - Закон №1058-IV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , встановлена у період перебування на державній службі 2 група інвалідності, необхідний страховий стаж згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - понад 30 років, стаж державної служби - понад 28 років 5 місяців (на дату звільнення), перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців. При цьому, що станом на 01.05.2016 позивач працювала на державній службі (в Калуській РДА) та її стаж державного службовця на цю дату становив понад 20 років 9 місяців, тобто більше встановленого необхідного стажу роботи.
25.12.2023 ОСОБА_1 звільнилась із займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію та звернулася до сервісного центру Пенсійного фонду України із заявою від 04.01.2024 про переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Цими пунктами передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року встановлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Зокрема, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз. 1 ч.1ст. 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1ст. 37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 17.05.2021 року у справі № 607/5615/17.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , встановлена у період перебування на державній службі 2 група інвалідності, необхідний страховий стаж згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - понад 30 років, стаж державної служби - понад 28 років 5 місяців (на дату звільнення), перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців. При цьому, що станом на 01.05.2016 позивач працювала на державній службі (в Калуській РДА) та її стаж державного службовця на цю дату становив понад 20 років 9 місяців, тобто більше встановленого необхідного стажу роботи.
Частиною першою статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.
Перерахунок пенсії за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.
Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ст. 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII.
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII, оскільки вимоги зазначеної статті щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби виконані.
Відтак, враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність необхідного стажу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївський області, (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заявою від 04.01.2024 та відмовив позивачу у переведенні з одного виду пенсії на інший) призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 04.01.2024 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі №300/1419/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін