ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/696/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/2412/24 Категорія: 301030000 	Биченко І.Я. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 квітня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Сіренка Ю.В., 
за участю секретаря Гладиш О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2025 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 – батько сторін по справі.
Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті прийняли дружина ОСОБА_5 та діти – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач від належної їй частки у спадковому майні відмовилася на користь матері – ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .
Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла позивач по справі – ОСОБА_1 . Також позивач є власником 1/3 частки спірної квартири.
Таким чином позивач є власником 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 , а відповідачам по справі належить кожній по 1/12 частці вказаної квартири.
Позивач стверджує, що відповідачі квартирою не користуються, не утримують майно та не сплачують комунальні послуги. Крім того, вони мають інше житло, де постійно проживають.
Спільне користування квартирою є неможливим, виокремити належні відповідачам частки для самостійного проживання як окреме приміщення теж є неможливим, оскільки частка кожного з відповідачів складає 5,8 кв.м. загальної площі та близько 3 кв.м. житлової, що не може представляти собою ізольовану квартиру.
Враховуючи викладене та зважаючи на ту обставину, що позивач не має іншого житла, постійно проживає у спірній квартирі, утримує її, ремонтує та сплачує комунальні послуги, звернулася до суду з позовом в якому просить припинити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на їх частки у квартирі АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на ці частки у вказаній квартирі.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2025 року позов задоволено частково.
Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/12 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок суду згідно квитанцій № 0.0.3648500039.1 від 16 травня 2024 року на суму 34983 грн. 00 коп.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
У решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в даному випадку визнання позову ОСОБА_2 безпосередньо не порушує її права, свободи чи інтереси, оскільки остання наполягала на задоволенні позову, відтак суд не вбачає підстав не прийняття заяви ОСОБА_2 про визнання позову, оскільки таке визнання не буде суперечить нормам матеріального права.
Суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у квартирі АДРЕСА_1 та визнання за нею права власності на цю частку у вказаній квартирі підлягають до задоволення.
У той же час, позивачем не доведено та не надано суду доказів на предмет того, що припинення права власності на частку квартири відповідача ОСОБА_3 не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членам її сім`ї.
Та обставина, що відповідач не проживає у спірній квартирі сама по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено.
Таким чином, у даному випадку, на думку суду, у разі задоволення позову в частині позовних вимог до ОСОБА_3 буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просить його скасувати у відмовленій судом частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, комунальні послуги не оплачують, жодних обов`язків власника не здійснюють, будь-яких претензій щодо спірного майна протягом багатьох років не пред`являли, що свідчить про наявність у них власного житла та небажання реалізовувати права та обов`язки власника.
Спірне майно в даній справі є неподільним, частки відповідачів є незначними – житлова площа 3 м2, що їх неможливо фізично виділити в користування, а сам цей розмір вже свідчить про те, що шкода, завдана внаслідок припинення права на таку частку, не буде істотною, особливо, враховуючи сплату компенсації за припинені частки.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 вересня 2001 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 23 лютого 2007 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».
Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2012 року, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є дружина - ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 видано ОСОБА_5 .
Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 28.02.2012 №33310308, право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сміла.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2022 №310079278, ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 від 25 червня 2020 року, складається з трьох кімнат житловою площею 38.2 кв.м, кухні площею 10,0 кв.м, вбиральні площею 1,4 кв.м, ванної кімнати площею 2,8 кв.м та коридору площею 12.1 кв.м. Квартира обладнана лоджіями площею 1,7 та 2,9 кв.м. та балконом – 1,0 кв.м. Загальна площа квартири 70,1 кв.м.
Місце проживання ОСОБА_1 відповідно до даних її паспорта серії НОМЕР_4 виданого Смілянським МВ УМВС України в Черкаській області, зареєстровано з 14 січня 2009 року в квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до актів голови ОСББ «Центр-4» від 22 грудня 2022 року та 15 липня 2023 року ОСОБА_1 , 1983 року народження, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вказаній квартині не зареєстровані та ніколи не проживали.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
У відповідності до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) від вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, судом встановлено наявність передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 365 ЦК України підстав для припинення права відповідачки на частку в спільному майні, оскільки така частка є незначною та не може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, що свідчить про неподільність спірної квартири.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні дані, що у власності ОСОБА_3 наявне інше житлове нерухоме майно, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що припинення права власності ОСОБА_3 на належне їй майно завдасть істотної шкоди інтересам співвласниці та членам її сім`ї, що є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, встановивши, що позивачка не надала належних доказів неможливості спільного користування майном та доказів того, що припинення права відповідача на їх частку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласнику майна, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеності позивачем умов, за яких є можливим примусове припинення права співвласника на частку відповідно до статті 365 ЦК України, а також того, що таке втручання у право власності відповідача є виправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом факту не проживання відповідачки в спірній квартирі, колегія суддів відхиляє, оскільки саме по собі не проживання відповідачки за вказаною адресою не свідчить про те, що право співвласника на частку в спільному майні може бути припинено без завдання істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази наявності іншого нерухомого майна у відповідача ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.

Судді