справа № 758/9748/20                                         головуючий у суді І інстанції Гребенюк В.В.
провадження № 22-ц/824/5420/2025                   суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
26 березня 2025 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Надточий К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом і просила здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за ОСОБА_1 , право власності на автомобіль ТО?ОTA SEQUOIA, 2013 р.в., д/н НОМЕР_1 , вартістю 1 086 556,68 грн. Визнати за ОСОБА_2 , право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ S500L, 2010 р.в., д/н НОМЕР_2 , вартістю 912 780,87 грн.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1  залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що на її утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_4 , 2015 року народження, який має статус дитини з інвалідністю. В день проведення судового засідання 11 вересня 2024 року, син ОСОБА_4 , проходив курс відновлювального лікування в Центрі клінічної неврології та нейрореабілітації DNC в період з 10 вересня 2024 року по 15 жовтня 2024 року, що підтверджується довідкою Медичного центру «DNC» від 29 листопада 2024 року № 01/11. В день проведення судового засідання 13 листопада 2024 року, син ОСОБА_4 , проходив консультації з питань корекції поведінкових розладів та корекційно-розвиткові заняття з метою розвитку пізнавальних процесів, мовлення та соціалізації в Комунальній установі «Інклюзивно-ресурсний центр» Городищенської міської ради Черкаської області в період з 12 листопада 2024 року по 15 листопада 2024 року, що підтверджується довідкою Комунальної установи «Інклюзивно-ресурсний центр» Городищенської міської ради Черкаської області від 27 листопада 2024 pоку № 47. Зважаючи на відсутність будь-якої участі батька сина ОСОБА_4 у його житті, всіма питаннями корекційно-розвиткових занять сина ОСОБА_4 займається виключно позивач, як його матір, в зв`язку з чим, вона не мала можливості бути присутньою на вказаних судових засіданнях.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повторно не з`явилася в судове засідання, повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи без  її участі   не подавала.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею  2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України).
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (стаття 211 ЦПК України).
Частиною тринадцятою статті 128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) зазначено, що:
«залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 761/20381/21 (провадження № 61-4215св23) зазначено, що:
           «відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику судового процесу SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже, суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових (SMS) повідомлень, однак виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) зазначено, що:
«Процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС.
Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.
Бажання учасника справи (фізичної особи) зазначити у скарзі (заяві) свою особисту електронну адресу, свідчить лише про бажання особи отримувати кореспонденцію від суду додатковим засобом зв`язку, та не звільняє суд обов`язку виконувати вимоги закону, зокрема щодо надіслання рішення суду у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).
Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем вручення якого є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення відповідно до статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2024 року у справі № 643/17028/20 (провадження № 61-17619св23) зазначено, що: «процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судової повістки: шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судової повістки через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених у пункті 10 Положення про ЄСІТС, і тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Подібний за змістом висновок щодо надсилання судової кореспонденції на електронну адресу зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23). Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення судової повістки особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонене, та може здійснюватися як додаткове, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судової повістки відповідно до статті 128 ЦПК України».
Аналіз матеріалів справи свідчить, про те, що:
10 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 11 вересня 2024 року, про що повідомлено позивача ОСОБА_1 під особистий підпис на розписці (т. 3, а.с. 173);
11 вересня 2024 року позивач в судове засідання не з`явилася та розгляд справи було відкладено на 13 листопада 2024 року.
11 вересня 2024 року складено довідку про доставку електронного листа, яка міститься у справі, документ в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» від 11.09.2024 по справі № 758/9748/20 було надіслано 11.09.2024 17:45:23 одержувачу ОСОБА_1 на її електронну адресу НОМЕР_3 . (т. 3, а.с. 181).
Разом з тим, вказана довідку про доставку електронного листа на електронну адресу НОМЕР_3 одержувача ОСОБА_1 не може бути прийнята судом, як доказ, підтверджуючий виконання судом обов`язку щодо повідомлення сторони про розгляд справи, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що позивач ОСОБА_1 зазначала вказану електронну адресу у своїх процесуальних заявах по справі як засіб для комунікації з судом, а навпаки зазначала, що адреса електронної пошти - відсутня.
Крім того, номер мобільного оператору не може бути електронної адресою.
Відповідна письмова заява  ОСОБА_1 про надіслання текстових (SMS) повідомлень в матеріалах справи також відсутня.
Аналогічна правова позиція викладене у постановах Верховного суду від 02 серпня 2024 року у справі № 761/4187/23 та від 16 жовтня 2024 року у справі № 758/11388/20.
Отже, в суду першої інстанції не було процесуальних підстав залишати позов без розгляду, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про судове засідання  на 13 листопада 2024 року о 17 год. 30 хв.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що неявка позивача в судове засідання 13 листопада 2024 року не може розцінюватися, як повторна неявка позивача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи.  
З огляду на викладене, у суду першої інстанції були відсутні  підстави для залишення позову без розгляду, що є підставою  до скасування  ухвали та  направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Щодо заяви представника відповідача про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зазначає наступне.
Апеляційна скарга  ОСОБА_1 подана на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року про залишення позову без розгляду.
На виконання ухвали Київського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху, позивач надала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 16 листопада 2024 року, що очевидно є орфографічною помилкою, оскільки в матеріалах справи міститься лише одна ухвала Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року про залишення позову без розгляду та саме цю ухвалу оскаржує позивач.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 На підставі викладеного та керуючись ст. 128, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
 
Головуючий                                                                          Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                       Кашперська Т.Ц.
                                      
                                                                                                Яворський М.А.