ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 р. 	Справа № 440/15693/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 05.03.25  по справі № 440/15693/24
за позовом      Приватного підприємства «НОРД-ОСТ»  
до     Державної служби України з безпеки на транспорті                       
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "НОРД-ОСТ" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу до ПП "НОРД-ОСТ" № 122617 від 01.10.2024 у розмірі 17000,00 грн.
В обґрунтування позову  позивач  послався на те, що він під час спірних правовідносин не був перевізником, що виключає його відповідальність за ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зазначає, що до 24.07.2024 між ПП «НОРД-ОСТ» та ОСОБА_1 існували господарські відносини, за якими ПП «НОРД-ОСТ» використовувало при здійсненні пасажирських перевезень автомобіль РУТА 25 НОМЕР_1 , що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном ХХР №027990 від 28.02.2024, проте, з 24.07.2024 ПП «НОРД-ОСТ» не використовував належний ОСОБА_1 транспортний засіб, у зв`язку з припиненням господарських відносин та початком співпраці між ОСОБА_1 та ТОВ «ЄВРОБУС», а тому станом на 26.08.2024 позивач не був перевізником під час здійснення пасажирських перевезень автомобільним транспортом РУТА 25 НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 року позов Приватного підприємства «НОРД-ОСТ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу до Приватного підприємства "НОРД-ОСТ" № 122617 від 01.10.2024 у розмірі 17000,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Приватного підприємства «НОРД-ОСТ» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що під час перевірки було виявлено порушення вимог абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ. Як наслідок, за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову №122617 від 01.10.2024
Зазначає, що відповідно до положень чинного законодавства виявлення факту порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та встановлення наявності підстав для притягнення особи до відповідальності за виявлене порушення відбувається саме на момент проведення рейдової перевірки на основі пред`явлених водієм документів.
Відповідач стверджує, що для визначення особи автомобільного перевізника посадові особи Укртрансбезпеки мають враховувати всі обов`язкові для здійснення вантажних перевезень документи, що надаються водієм під час проведення перевірки, у тому числі реєстраційні документи на транспортний засіб та документи, що підтверджують його використання на законних підставах.
Так, в ході проведення рейдової перевірки водієм транспортного засобу було надано для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки посвідчення водія, свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу Рута, державний номерний знак НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_1 , схему маршруту та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
В свою чергу, особа автомобільного перевізника ПП «Норд-Ост» була визначена на підставі актуальних на момент проведення перевірки відомостей інформаційної системи «Шлях» та Електронного кабінету перевізника.
Інших документів, зокрема, договорів оренди, позички та/або іншого права користування чи тимчасових реєстраційних талонів, які б підтверджували використання даного транспортного засобу для здійснення перевезень іншою особою, зокрема, ТОВ «Євробус Полтава», а не Позивачем, на момент проведення перевірки пред`явлено не було, так само як і не було надано жодних пояснень з даного приводу.
Апелянт звертає увагу, що посадовими особами Відповідача на основі пред`явлених водієм транспортного засобу під час проведення перевірки та наявних на момент розгляду справи про порушення документів та інформації було цілком правомірно встановлено особу автомобільного перевізника, відповідальну за допущене порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, саме за Позивачем.
Таким чином, Відповідачем цілком правомірно зроблено висновок про порушення законодавства про автомобільний транспорт та про наявність підстав для притягнення Позивача як автомобільного перевізника до відповідальності шляхом застосування адміністративно-господарського штрафу.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ПП «НОРД-ОСТ» є ліцензованим перевізником, основним видом діяльності якого є КВЕД 49.31 «Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення».
ПП «НОРД-ОСТ» здійснює перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування №49 «м.Огнівка – Інститут зв`язку- Маслосирбаза (через вул.Сінну), що підтверджується договором №786 від 10.06.2022.
До 24.07.2024 між ПП «НОРД-ОСТ» та ОСОБА_1 існували господарські відносини, за якими ПП «НОРД-ОСТ» використовувало при здійсненні пасажирських перевезень автомобіль РУТА 25 НОМЕР_1 , що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном НОМЕР_3 від 28.02.2024.
З 26.07.2024 автомобіль РУТА 25 НОМЕР_1 використовувався перевізником ТОВ «ЄВРОБУС», власником якого є ОСОБА_1 , відповідно до тимчасовим реєстраційним талоном ХХР №089687 від 26.07.2024.
26.08.2024 року водій ОСОБА_2 під час здійснення пасажирських перевезень автомобільним транспортом РУТА 25 НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18.08.2023 НОМЕР_2 та використовується у господарській діяльності ТОВ «ЄВРОБУС», був зупиненим посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).
За результатами огляду транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №048060 (далі – акт перевірки), у якому зафіксоване порушення ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; Під час надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом №23 «Півд.вокзал-с. Розсошенці» перевізник не забезпечив водія оформленою індивідуальною контрольною книжкою водія, чим порушено ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних т/з, наказ МТЗУ №340 від 07.06.2010»», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ – перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водій транспортного засобу ОСОБА_2 зі змістом виявленого порушення був ознайомлений, однак від отримання копії та підпису акту, надання письмових пояснень та/або заперечень з приводу виявленого порушення чи обставин проведення перевірки відмовився, про що посадовими особами Відповідача відповідно до вимог пункту 22 Порядку №1567 зроблено відповідну відмітку в акті.
Відповідачем 13.09.2024 на адресу ПП «Норд-Ост» рекомендованим листом за вих. №80115/36/24-24 направлено повідомлення про призначення розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт на 01.10.2024 та необхідність з`явитися до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області для участі у розгляді справи та надання пояснень/заперечень.
Однак, відповідне поштове відправлення №0600961994923 було повернуто оператором поштового зв`язку на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області через невручення адресату за закінченням встановленого терміну зберігання.
01.10.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській1 області Державної служби України з безпеки на транспорті за результатами розгляду Акту №048060 від 26.08.2024 винесено Постанову №122617 про застосування до ПП «НОРД-ОСТ» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Позивач вважає Постанову №122617 протиправною, оскільки, він не використовує у своїй господарській діяльності автомобільний транспорт РУТА 25 НОМЕР_1 , звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи спірне рішення суб`єкт владних повноважень не дотримався вимог щодо його обґрунтованості, тобто урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Це призвело до винесення постанови про притягнення до відповідальності особи, яка у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», під час проведення рейдової перевірки відповідачем не мала статусу автомобільного перевізника. 
У зв`язку з чим, суд визнав протиправною та скасував постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу до Приватного підприємства "НОРД-ОСТ" № 122617 від 01.10.2024 у розмірі 17000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05 квітня 2001 року з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2344-III), у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з ч. 7 ст. 6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.
Відповідно до вимог Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення №103), у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з п.1 Положення №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Пункт 4 Положення №103 передбачає, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.
Відповідно до п. 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567), у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.
Пунктом 4 Порядку №1567 передбачено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
За приписами пунктів 13 - 15 Порядку №1567 графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Отже, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Щодо суті порушень, вчинення яких поставлено у вину позивачу, слід зазначити наступне.
Згідно з матеріалами справи до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф, зокрема за допущення порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3, ч. 1, ст. 60 цього ж Закону, а саме: перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Згідно з положеннями ст. 34 Закону від 05.04.2001 №2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею 48 Закону від 05.04.2001 №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Формулювання "інші документи, передбачені законодавством" передбачає необхідність звернення до інших нормативно-правових актів, якими регулюються ті чи інші суспільні відносини в сфері перевезень, для визначення необхідних для здійснення внутрішніх вантажних перевезень документів.
Відтак, перелік документів, наведений у ст. 48 Закону від 05.04.2001 №2344-III, не є вичерпним.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону від 05.04.2001 №2344-III, водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія – пред`явлення для перевірки відповідних документів.
У свою чергу, ст. 60 Закону від 05.04.2001 №2344-III передбачено засади відповідальності автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт та застосування адміністративно-господарських штрафів до таких осіб.
Відповідно до положень пп. "а", "б" пп.2.1 п.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
Згідно з пп. 2 п. 2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відповідно до абз. 4 п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок № 1388) за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Тобто, з буквального змісту вказаної норми Порядку №1388 слідує, що тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням власника транспортного засобу надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування, - за зверненням власника транспортного засобу.
Положеннями п.6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів (далі ТЗ), оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 №379 (далі - Інструкція №379) визначено, що за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до 20 року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії .
Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.
При цьому, за правилами п.6.3 Інструкції 379, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.
Наведені норми законодавства дають підстави вважати, що у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі договору оренди транспортного засобу, у межах господарських відносин, власник або орендар має звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Як встановлено з матеріалів справи, станом на день складання Акту перевірки №048060 від 26.08.2024 ПП «НОРД-ОСТ» не використовував у власній господарській діяльності автомобіль РУТА 25 НОМЕР_1 та не здійснював на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів вказаним автомобілем, що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном від 26.07.2024 ХХР №089687, згідно якого автомобіль з реєстраційним номером НОМЕР_1 використовується ТОВ «ЄВРОБУС».
За отриманою інформацією, водій автомобіль РУТА 25 НОМЕР_1 ОСОБА_2 надавав посадовій особі контролюючого органу тимчасовий реєстраційний талон від 26.07.2024 ХХР №089687, який підтверджує відсутність статусу перевізника у ПП «НОРД-ОСТ».
Вказане також підтверджується змістом встановлених порушень, адже акт перевірки зафіксував лише відсутність у водія індивідуальної контрольної книжки, тобто решта документів були наявні у водія.
Так, при ознайомленні з наданим тимчасовим реєстраційним талоном від 26.07.2024 ХХР №089687, посадовою особою Укртрансбезпеки при складанні акту перевірки не було взято до уваги вказаний документ, що призвело до неправомірного накладення на ПП «НОРД-ОСТ» адміністративно-господарського штрафу.
Також слід звернути увагу на те, що посадові особи відповідача в акті від  26.08.2024 року не зазначали, на підставі яких документально підтверджених доказів ними було вказано автомобільного перевізника саме ПП "Норд-Ост" та чи було їм надано в момент перевірки документи, що засвідчують використання водієм транспортного засобу на договірних умовах.
Верховний Суд у своїй практиці констатує, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
Колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника покладено на Укртрансбезпеку, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу.
При цьому притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не була автомобільним перевізником є недопустимою, а тягар наслідків у такому випадку покладено на компетентний контролюючий орган, яким є Укртрансбезпека.
Аналогічний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постановах Верховного суду від 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20, від 22 грудня 2021 року у справі №420/3371/21, від 06.07.2023 у справі № 640/39442/21, від 28 грудня 2023 року у справі № 300/4673/22.
Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалась у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про помилковість притягнення ПП "Норд-Ост" до відповідальності з огляду на те, що під час перевірки  водій надав документи, з яких вбачається, що перевізником є ТОВ «ЄВРОБУС».
Зазначене дає підстави для висновку, що приймаючи спірне рішення суб`єкт владних повноважень не дотримався вимог щодо його обґрунтованості, тобто урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.  Це призвело до винесення постанови про притягнення до відповідальності особи, яка у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт»,під час проведення рейдової перевірки відповідачем не мала статусу автомобільного перевізника.
Неправильне визначення Укртрансбезпекою дійсного автомобільного перевізника та застосування адміністративної відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт до особи, яка не здійснювала спірного автомобільного перевезення, є самостійною підставою для висновку про протиправність спірної постанови та її скасування.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу до Приватного підприємства "НОРД-ОСТ" № 122617 від 01.10.2024 у розмірі 17000,00 грн.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 по справі № 440/15693/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк