ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2025 року           справа №200/4012/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Гуревича Родіона Геннадійовича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року (повне судове рішення складено 20 січня 2025 року) у справі № 200/4012/24 (суддя в І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.         
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат за період з 10 червня 2015 року по дату фактичної виплати заборгованості зі страхових виплат.     
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат за період з 10 червня 2015 року по дату фактичної виплати заборгованості зі страхових виплат відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Рішення суду набрало законної сили 01.05.2023, виконавчі листи видано 07.07.2023.
17 січня 2024 року представником позивача подано заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №200/4012/22.
Підставою для подання зазначеної заяви стало те, що відповідач на дату подання заяви не виконав і не планує виконувати рішення суду, що вбачається зі змісту листа від 29.12.2023 №2000-0202-8/192863.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено у прийнятті звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 в адміністративній справі №200/4012/22.
Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 в адміністративній справі №200/4012/22 - два місяці з дня набрання законної сили ухвалою.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області впродовж двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою подати Донецькому окружному адміністративному суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 в адміністративній справі №200/4012/22  в частині виплати ОСОБА_1 компенсації в розмірі 674907,44 грн разом з доказами на підтвердження повного виконання судового рішення.
17 грудня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області до суду подано звіт про виконання судового рішення, в якому повідомлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, проведено розрахунок компенсації за період з 10.06.2015 по 18.08.2021 та з 19.08.2021 по 30.06.2022 в сумі 674907,44 грн, після чого до Пенсійного фонду України надіслано лист №2000-0505-5/68702 від 25.04.2024 щодо надання технічної допомоги з питання нарахування компенсації в програмному комплексі ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплата деяких соціальних виплат».
Зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було виконано рішення суду в межах покладених на управління зобов`язань, однак Пенсійний фонд України станом на момент постановлення цієї ухвали вказану суму в повному обсязі ГУ ПФУ в Харківській області не перерахував. Крім того, у випадку надходження грошових коштів на рахунок відповідача за відповідним цільовим призначенням ГУ ПФУ автоматизованим способом, пропорційно обсягу виділених з державного бюджету коштів та кількості отримувачів, здійснює розрахунок та часткову виплату заборгованості. Отже, відповідач в особі начальника ГУ ПФУ в Харківській області вживав заходи у справі №200/4012/22, а фактична невиплата заборгованості зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому вважає, що за умови дотримання ГУ ПФУ в Харківській області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення про накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
19 грудня 2024 року представником позивача подано клопотання про відмову у прийнятті звіту відповідача про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 та зміну способу і порядку виконання судового рішення шляхом його зміни на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованості з компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат у розмірі 674907,44 грн.
В обґрунтування представником позивача зазначено, що наданий відповідачем звіт від 17.12.2024 і додані до нього документи не містять в собі переконливих доказів виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат у розмірі 674907,44 грн.
02 січня 2025 року представником відповідача до суду надані додаткові пояснення, в яких повідомлено про те, що до Пенсійного фонду України було направлено лист щодо виділення відповідного фінансування для погашення заборгованості ОСОБА_1 з виплати компенсації №2000-0405-5/18441 від 16.12.2024, на який надійшла відповідь від 31.12.2024 №2000-030402-9/81108, в якій зазначено, що регулювання та організація діяльності в Пенсійному фонді України здійснюється в межах правил, встановлених законодавством для центральних органів виконавчої влади, головний принцип якої закріплений в статті 19 Конституції України: діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Як зазначив Верховний Суд в постанові від 29.09.2020 у справі №263/14242/17, застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів. Пунктом 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що особливості здійснення страхових виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України. Страхові виплати внутрішньо переміщеним особам здійснюються відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». З урахуванням пункту 15 цього Порядку виплату щомісячної страхової виплати за минулий період можливо буде провести після визначення Кабінетом Міністрів України відповідного окремого порядку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про відмову у прийнятті звіту відповідача щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 та зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 в частині  виплати ОСОБА_1 заборгованості з компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат у розмірі 674907 грн. 44 коп.
Попереджено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та відмовити у прийнятті звіту боржника про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023.
Задовольнити клопотання стягувача щодо зміни способу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 200/4012/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії шляхом його зміни на: «Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 , виплату заборгованості з компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат у розмірі 674 907 (шістсот сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сім) грн. 44 коп.».
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми процесуального закону, внаслідок чого зроблено помилковий висновок про наявність правових підстав для залишення без задоволення клопотання стягувача та прийняття звіту боржника.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною другою статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Нормами частини третьої зазначеної статті передбачено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року в адміністративній справі №200/4012/22, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат за період з 10 червня 2015 року по дату фактичної виплати заборгованості зі страхових виплат відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
На виконання рішення суду Головним управлінням проведено розрахунок компенсації за період з 10.06.2015 по 18.08.2021 та з 19.08.2021 по 30.06.2022 в сумі 674907,44 грн, що підтверджується наданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області розрахунком суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4012/22 від 29.03.2023.
25.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області з метою виконання рішення суду у зазначеній справі на адресу Пенсійного фонду України направлено лист №2000-0505-5/68702 щодо надання технічної допомоги з питання нарахування компенсації в програмному комплексі ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплата деяких соціальних виплат» з проханням вирішити питання виділення коштів на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 у сумі 16042,44 грн.
Крім того, з метою забезпечення своєчасних розрахунків за борговими зобов`язаннями та виділення коштів на означені цілі Головним управлінням було направлено до Пенсійного фонду України звернення від 16.12.2024 №2000-0405-5/218441 з проханням виділити кошти на виплату компенсації за період з 10.06.2015 по 31.07.2022 в сумі 674907 гривень 44 копійки.
Листом №2000-030402-9/81108 від 31.12.2024 Пенсійний фонд України повідомив, що регулювання та організація діяльності в Пенсійному фонді України здійснюється в межах правил, встановлених законодавством для центральних органів виконавчої влади, головний принцип якої закріплений в статті 19 Конституції України: діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Як зазначив Верховний Суд в постанові від 29.09.2020 у справі №263/14242/17, застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів. Пунктом 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що особливості здійснення страхових виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України. Страхові виплати внутрішньо переміщеним особам здійснюються відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». З урахуванням пункту 15 цього Порядку виплату щомісячної страхової виплати за минулий період можливо буде провести після визначення Кабінетом Міністрів України відповідного окремого порядку.
Отже, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено ОСОБА_1 розрахунок компенсації за період з 10.06.2015 по 18.08.2021 та з 19.08.2021 по 30.06.2022 в сумі 674907,44 грн, яка до теперішнього часу залишається не виплаченою.
Як вбачається зі звіту, суб`єкт владних повноважень вчинив певні, залежні від нього дії для виконання судового рішення, проте таке рішення не виконано у повному обсязі.
Частиною 3 статті 382-3 КАС України визначено, що у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України (частина 4 статті 382-3 КАС України).
Частиною 5 статті 382-3 КАС України передбачено, що суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Згідно зі статтями 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року №21-2 затверджено Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України.
Пунктом 4 розділу ІІ цього Порядку визначено, що кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік. У структурі доходів бюджету Пенсійного фонду до складу коштів Державного бюджету України входять асигнування державного бюджету у плановому періоді, зокрема, на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Відповідно до п. 7 розділу ІІ Порядку за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюються видатки, фінансування яких згідно із законодавством забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.
Видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - рішення суду), плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.
Згідно з пунктом 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року №28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 21 грудня 2022 року №28-2) (далі Положення №28-2), Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.
Відповідно до пункту 4 Положення №28-2 Головне управління Пенсійного фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 2); організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства (підпункт 3); забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат (підпункт 4).
Згідно пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 (далі – Положення №280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту 4 Положення №280 Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат і соціальних послуг, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України (підпункт 4); організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо: забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 6).
Отже, з наведеного вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат. Своєчасне та у повному обсязі фінансування таких виплат здійснює Пенсійний Фонд України.
Як вбачається зі звіту та доданих до нього документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області з метою виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 здійснювалися запити до Пенсійного фонду України щодо виділення коштів на виплату заборгованості ОСОБА_1 , проте такі кошти виділені не були.
Наведене свідчить про відсутність коштів у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на виплату ОСОБА_1 заборгованості на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22, водночас матеріали справи містять докази щодо вжиття відповідачем певних заходів з метою виконання рішення суду в частині виплати цієї заборгованості (запити коштів у розпорядника вищого рівня на виконання судового рішення у справі №200/4012/22), і такі докази, на думку суду, є достатніми для звільнення керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду у справі №200/4012/22, від накладення штрафу.

Щодо клопотання представника позивача про зміну способу виконання судового рішення, суд зазначає таке.
Частиною 3 статті 382-3 КАС України визначено, що у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Суд розглядає питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами статті 378 цього Кодексу (частина 9 статті 382-3 КАС України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною третьою статті 33 Закону №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Відповідно до частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Частиною 3 статті 378 КАС України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України суд висновує, що безумовною підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити у задоволенні такої заяви.
Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №800/203/17.

Відмовляючи в задоволенні клопотання представника позивача про зміну способу виконання судового рішення, окружний суд зазначив, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №200/4012/22, яке набрало законної сили 01 травня 2023 року, стосується компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат (компенсаційних виплат) і не є судовим рішенням щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг.
Судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснило розрахунок компенсації ОСОБА_1 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 та визначило її суму за період з 10.06.2015 по 18.08.2021 та з 19.08.2021 по 30.06.2022 у розмірі 674907,44 грн.
Також встановлено, що рішення суду в частині виплати заборгованості у сумі 674907,44 грн залишається невиконаним. При цьому, відповідач у справі, який є боржником, не відмовляється від виплати зазначеної суми компенсації у відповідності до вказаного судового рішення.
Суд зазначає, що позивачем у заяві від 19 грудня 2024 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення не наведено конкретних обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем судового рішення у справі №200/4012/22 у визначені у ньому спосіб і порядок та не вказано, які обставини ускладнюють виконання рішення суду, враховуючи, що боржник - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не відмовляється від його виконання.
Також слід зауважити, що зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат і стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.
Резолютивна частина рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 має зобов`язальний характер, однак судом при розгляді вказаної справи не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася правильність нарахування суми заборгованості.
Оскільки розрахунок належної позивачу суми заборгованості судом не здійснювався, тому, змінивши спосіб і порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 із зобов`язання здійснити виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат за період з 10 червня 2015 року по дату фактичної виплати заборгованості зі страхових виплат на стягнення конкретної суми заборгованості з визначенням певного періоду, суд фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України.
Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі №456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.
Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10 липня 2018 року у справі №490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті». Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30 липня 2019 року у справі №281/1618/14-а.
Таким чином, оскільки у справі, що розглядається, способом відновлення порушеного права позивача судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум компенсації не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то суд доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, про який просить представник позивача, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі №200/4012/22.
При цьому суд зазначає, що грошові кошти у вигляді заборгованості з компенсації втрати частини доходів, які належать стягувачу, не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до Порядку №1165. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду України) коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 липня 2023 року у справі №420/6671/18.
Таким чином, оскільки виконання рішення суду у справі №200/4012/22 залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призвести до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат на виплату позивачу заборгованості.
З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат Пенсійного фонду України, то суд вважає безпідставними аргументи представника позивача, наведені в його заяві, про наявність правових підстав для зміни способу і порядку виконання рішення суду у справі №200/4012/22.
При цьому суд враховує те, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості з компенсації втрати частини доходів, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.
Частиною 11 статті 382-3 КАС України визначено, що якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено здійснення відповідачем розрахунку компенсації втрати частини доходів за період з 10.06.2015 по 18.08.2021 та з 19.08.2021 по 30.06.2022 в сумі 674907,44 грн на виконання рішення суду у справі №200/40121/22, проте її не виплата пов`язана з відсутністю відповідних бюджетних асигнувань, суд приймає звіт відповідача про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 200/4012/22.
Проте, оскільки заборгованість за період з 10.06.2015 по 18.08.2021 та з 19.08.2021 по 30.06.2022 в сумі 674 907,44 грн до теперішнього часу не виплачена у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, суд одночасно встановлює відповідачу новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Разом з тим, суд попереджає відповідача, що під час надання нового звіту керівник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області має зазначити, які саме дії ним вчинено щодо виплати заборгованості за рішенням суду за період з 10.06.2015 по 18.08.2021 та з 19.08.2021 по 30.06.2022 в сумі 674907,44 грн після встановлення нового строку на подання до суду звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4012/22 та надати відповідні докази; надати відповідь Пенсійного фонду України на лист №2000-0505-5/68702 від 25.04.2024 щодо надання технічної допомоги з питання нарахування компенсації в програмному комплексі ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплата деяких соціальних виплат»; надати докази наявності заборгованості за рішенням суду за період з 10.06.2015 по 18.08.2021 та з 19.08.2021 по 30.06.2022 в сумі 674907,44 грн в черзі на виплату за рішенням суду після надходження відповідних коштів, а не подати звіт, аналогічний попередньому.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може в повній мірі погодитись судова колегія.
Так, апеляційний суд вважає неправильним висновок місцевого суду про те, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №200/4012/22 стосується компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат (компенсаційних виплат) і не є судовим рішенням щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг.
В той же час, розглядаючи справу щодо правової природи компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати такого доходу, Верховний Суд в постанові від 06 березня 2024 року в справі № 600/5050/23-а зазначив:
«34. Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації є компенсаторною складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника.
35. Виходячи з цього, очевидним є те, що спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, стосується заробітної плати військовослужбовця.
36. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 05 травня 2022 року у справі № 380/8976/21, від 29 листопада 2023 року у справі № 560/11895/23 та від 14 грудня 2023 року у справі № 600/4606/23-а».
Таким чином, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини страхових виплат у зв`язку з порушенням строків їх виплати є компенсаторною складовою доходу у вигляді страхових виплат.
Відтак, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №200/4012/22, яке стосується компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків страхових виплат (компенсаційних виплат), Є судовим рішенням щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, тому у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми ч.9 ст. 382-3 КАС України, відповідно до якої суд розглядає питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами статті 378 цього Кодексу.
В свою чергу, частиною третьою статті 378 КАС України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Протягом двох місяців з дня набрання законної сили судове рішення не виконано. 
При цьому посилання місцевого суду на рішення Верховного Суду не є застосовними з огляду на зміни, внесені Законом України від 21.11.2024 № 4094-IX до Кодексу адміністративного судочинства України в частині положень щодо судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Отже, вимоги апеляційної скарги представника позивача стосовно необхідності задоволення клопотання стягувача щодо зміни способу виконання рішення, - є такими, що підлягають задоволенню.

Однак, вимога представника позивача відмовити у прийнятті звіту боржника про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 є необґрунтованою.
Так, згідно ч.2 ст. 382-3 КАС України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
Оскільки визначених в законі підстав для відмови у прийнятті звіту судом не встановлено, окружний суд обґрунтовано прийняв звіт.
Разом з тим, відповідно до ч.11 тієї ж статті якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,      
    
                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Гуревича Родіона Геннадійовича – задовольнити частково.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 200/4012/22 – скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення у справі.
Задовольнити клопотання стягувача щодо зміни способу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 200/4012/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії шляхом його зміни на: «Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованості з компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат у розмірі 674 907 (шістсот сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сім) грн. 44 коп.».
В іншій частині ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 200/4012/22 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 26 березня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                                   І. В. Сіваченко
                                                                                                     А. А. Блохін
                                                                                                     Т. Г. Гаврищук