ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року	Львів	Справа № 380/4168/24 пров. № А/857/33066/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Носа С.П.	
 	Кухтея Р.В.	
за участю секретаря судового засідання             Вовка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року  у справі № 380/4168/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент поліції особливого призначення “Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
місце ухвалення судового рішення  	м.Львів	
Розгляд справи здійснено за правилами	загального позовного провадження	
суддя у І інстанції	Мричко Н.І.	
дата складання повного тексту рішення	11.11.2024	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі відповідач, ГУ НП у Львівській області), у якому  з урахуванням уточнених позовних вимог від 28.03.2024 просив:
          - визнати протиправним та скасувати (з часу видачі) пункт 1 наказу ГУНП у Львівській області “Про відрядження поліцейських БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області” від 06.02.2024 № 10 дск у підпорядкування Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”;
          - визнати протиправним та скасувати (з часу видачі) наказ ГУНП у Львівській області № 503 від 07.02.2024 “Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області” в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;
          - визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області “Про особовий склад” від 07.02.2024 № 72 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п. 6 ч.1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту).
          - поновити позивача з 17.02.2024 на посаді начальника штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” Головного управління Національної поліції, стягнувши з відповідача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року  у справі № 380/4168/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що:
-оскаржуваний наказ про службове відрядження за своїм змістом (відрядити у підпорядкування …та індекс О/С по особовому складу) не відповідає наказу про службове відрядження, а відповідав саме іншій групі, тематиці наказів, зокрема по особовому складу (про переміщення), яке-б було можливим та законним лише у випадку отримання згоди поліцейського який був виведений поза штат. Більш того, загальний строк службового відрядження, про який йшлось у наказі перевищував у 4 рази строк на який ОСОБА_2 було виведено поза штат та у випадку не призначення його на посаду останній мав бути звільнений за скороченням штатів;
- наказ про службове відрядження містить формулювання слів … направити позивача у службове відрядження у підпорядкування ДПОП ОШБ «ЛЮТЬ», що суперечить змісту ст. 68 профільного закону, відповідно до якої поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, (начальник штабу батальйону поліції «Львів»), який не входить до структури Департаменту поліції особливого призначення ОШБ ЛЮТЬ, оскільки є структурним підрозділом іншої юр.особи, ГУНП у Львівській області;
-  30.10.2024 під час перебування судді у нарадчій кімнаті, вихід 14:18 год. повернення 14:36 год. (згідно даних Журналу с/з) суддею відбулось створення і оригіналу ухвали в іншій справі 380/12106/24, що припало на час 14:31 год. 30.10.2024 , що підтверджується даними ДП ІСС. Відтоді прийняте судове рішення є незаконним;
- відео-запис процесу доведення не зрозумілого наказу є «не читабельним», на відео-фонограмі не можливо відтворити його зміст, постає питання, яким чином присутній ОСОБА_3 мав бути обізнаний з його змістом;
-в день оголошення наказу про звільнення зі служби, позивач перебував на лікарняному, звернувся до медичного закладу в день доведення наказу, а оскільки днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, то в день свого звільнення перебував на лікарняному, на якому також перебував поза строками визначеними у наказі про прибуття у службове відрядження. Відтоді позивачу практично виконати наказ про прибуття у розпорядженні іншої юридичної особи поліції позивач не міг;
- позивач неодноразово, з часу АТО/ООС та вторгнення рф в Україну неодноразово в складі підрозділу, а не інших суб`єктів відряджався в зону бойових дій. Під час бойового зіткнення з військовослужбовцями збройних сил російської федерації у березні 2022 поблизу н.п. Попасна Луганської області отримав осколкове поранення за що був нагороджений Орденом «За мужність» ІІІ ступеня Указом Президента України № 431/2022. Достроково позивачу наказом Голови Національної поліції України було присвоєно спеціальне звання капітан поліції. Після чого позивач неодноразово відряджався для виконання службових обов`язків на деокупованих територіях Луганської та Донецької областях. Вогнепальною зброєю володіє, фізично розвинутий, у стройовому відношенні підтягнутий, акуратний. Користується повагою у колективі. Проте жоден, починаючи з 2014 року бойовий виїзд позивача у службове відрядження, (а не поза райони ведення таких) не був здійснений ним під час перебування поза штатом, (від автора апеляції), від виконання таких наказів позивача ніколи не відмовлявся.
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Позивач та Департамент поліції особливого призначення “Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” надали додаткові пояснення.
Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Торопчин О.Д. надали пояснення та підтримали доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Лиса Н.В. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляв. 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується допущення позивачем грубого порушення службової дисципліни, що виразилося у обговоренні, критиці та невиконанні вимог пункту 1 наказу начальника ГУНП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 о/с дск “Про відрядження поліцейських БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області”.
Висновки службового розслідування містять належні задокументовані та підтверджені обставини вчинення позивачем дій, які дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів НПУ з боку суспільства.
Як наслідок суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, діяв у межах своєї компетенції і керувався нормами, які регулюють проходження служби в поліції.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з наказом ГУ НП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 о/с дск “Про службове відрядження” відповідно до Законів України “Про Національну поліцію”, “Про правовий режим воєнного стану”, Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (зі змінами), та з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України, у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України та іншими складовими сектору безпеки і оборони України з відсічі та стримування збройної агресії проти України, на виконання шифротелеграми Національної поліції України від 02.02.2024 № 7527дск наказано відрядити з 10.02.2024 до особливого розпорядження (але не більше 1180 діб) в оперативне підпорядкування полковника поліції Нетребка О.Ю., начальника Департаменту поліції особливого призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, до роти спеціальних операцій “Еней”, зокрема, начальника штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 .
На підставі рапорту командира БПСПОП “Львів” НУНП у Львівській області з приводу можливого неналежного виконання службових обов`язків окремими працівниками ГУ НП у Львівській області  начальником ГУ НП у Львівській області висено наказ від 07.02.2024 № 502 “Про призначення службового розслідування”.
07.02.2024 начальником ГУНП у Львівській області затверджений висновок від 07.02.2024 службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни окремими працівниками батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області, що виразилось у невиконанні наказу ГУНП у Львівській області, відповідно до якого за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог пунктів 1.2 частини першої статті 18, пункту 24 частини 1 статті 23, частини 2 статті 24 Закону України “Про Національну поліцію”, пунктів 1, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пунктів 1,2 частини 1 розділу 7 “Положення про підрозділи поліції особливого призначення”, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, підпункту 1.1 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 “Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування”, що виразилося у обговоренні, критиці та невиконанні вимог пункту 1 наказу начальника ГУНП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 дск “Про відрядження поліцейських БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області”, відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, на підставі пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, рекомендовано застосувати до  начальника штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - звільнення із служби в поліції.
Наказом ГУНП у Львівській області від 07.02.2024 № 503 “Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області” за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог пунктів 1.2 частини першої статті 18, пункту 24 частини 1 статті 23, частини 2 статті 24 Закону України “Про Національну поліцію”, пунктів 1, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пунктів 1,2 частини 1 розділу 7 “Положення про підрозділи поліції особливого призначення”, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, підпункту 1.1 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 “Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування”, що виразилося у обговоренні, критиці та невиконанні вимог пункту 1 наказу начальника ГУНП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 дек “Про відрядження поліцейських БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області”, відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, на підставі пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII до начальника штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення із служби в поліції.
Згідно з наказом ГУНП у Львівській області від 07.02.2024 № 72 о/с “Про особовий склад” відповідно до Закону України “Про національну поліцію” звільнено зі служби в поліції за підпунктом шостим частини 1 статті 77 начальника штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Вважаючи наказ ГУНП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 дск, наказ ГУНП у Львівській області від 07.02.2024 № 503 “Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області” та наказ ГУНП у Львівській області від 07.02.2024 № 72 о/с “Про особовий склад” протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження поліції визначені Законом України «Про Національну поліцію» (із внесеними змінами та доповненнями (далі – Закон №580-VIII)), яким зокрема, закріплені і додаткові повноваження в умовах воєнного стану, та визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості; у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, а також ряд інших додаткових повноважень.
Обумовленим законом також визначено статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. 
Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина перша статті 17 Закону № 580-VIII).
У силу положень частини десятої статті 62 Закону № 580-VIII, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
Згідно частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. 
За приписами частини четвертої статті 8 Закону № 580-VIII під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан, термін дії якого, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України відповідними Указами Президента України продовжено до сьогоднішнього дня.
Згідно з вимогами ст. 17 Закон України «Про правовий режим воєнного стану», органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі – Закон № 1932- ХІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Розділу № 1932-XII участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про національну безпеку» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII (далі - Закон України «Про національну безпеку України») сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки.
Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.
До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про національну безпеку України» Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Частиною другою статті 24 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 04.12.2017 №987 затверджено Положення про підрозділи поліції особливого призначення (далі – Положення №987), яке визначає основні завдання, функції, права, обов`язки та порядок діяльності підрозділів поліції особливого призначення (далі - Підрозділи) головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві (далі - ГУНП).
Відповідно до розділу ІІ Положення №987 до завдань вказаних підрозділів відноситься, зокрема участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану на всій території України або в окремій її місцевості та 60 днів після цього.
Пунктами один, дев`ять та десять статті 1 розділу ІІІ Положення №987 встановлено, що підрозділи поліції особливого призначення вживають заходів самостійно або відповідно до визначених функцій разом з іншими структурними підрозділами ГУНП та територіальними (відокремленими) підрозділами НПУ, Національною гвардією України, з`єднаннями, військовими частинами та підрозділами Збройних Сил України, Державною прикордонною службою України, іншими складовими сектору безпеки і оборони України, у процесі своєї діяльності взаємодіють з органами правопорядку та іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування відповідно до Закону та інших нормативно-правових актів; беруть участь у забезпеченні відповідно до законодавства правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх оголошення на всій території України або в окремій місцевості; можуть брати участь за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, в обороні України відповідно до Закону України “Про оборону України” шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України під час дії воєнного стану та 60 днів після цього.
Згідно з статтею 3 розділу ІІІ Положення №987 підрозділи під час виконання покладених на них завдань та функцій у межах компетенції взаємодіють з органами і підрозділами поліції, Національною гвардією України, органами правопорядку, органами державної влади, органами місцевого самоврядування, а також з громадськими формуваннями з охорони громадського порядку та державного кордону і населенням відповідно до законодавства України.
Відповідно до статті 2 розділу ІV Положення №987 за наказом Національної поліції України, підписаним Головою Національної поліції України або особою, яка виконує його обов`язки, його заступником, який відповідно до функціональних обов`язків здійснює координацію і контроль діяльності ДПД, з метою участі в поліцейських операціях Підрозділи можуть відряджатися до інших регіонів держави та об`єднуватись у зведені загони.
Наказом ГУНП у Львівській області від 11.06.2021 №21 затверджено Положення про батальйон патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області (далі – Положення №21).
Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення №21 батальйон патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” (далі - підрозділ) є високомобільним спеціальним структурним підрозділом ГУНП у Львівській області, створеним з метою належного забезпечення прав та свобод громадян, захисту суспільства від злочинних посягань, забезпечення правопорядку під час проведення загальнодержавних, культурно-масових, релігійних заходів, припинення групових порушень громадського порядку та масових заворушень, проведення спеціальних операцій по затриманню озброєних злочинців, виконання завдань визначених Законом України “Про боротьбу з тероризмом” та несенням служби в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, відповідно до Закону України “Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях”, ліквідації аварій та стихійних лих.
Згідно з пункту 3.5 розділу 3 Положення №21 до обов`язків підрозділу входить сприяння забезпеченню, відповідно до законодавства режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації в разі їх оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Пунктами 4.1 та 4.2 розділу IV Положення №21 визначено, що підрозділ виконує покладені на нього завдання у взаємодії зі службами, підрозділами Національної поліції України, Національною гвардією України, центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадськими формуваннями з охорони громадського порядку та державного кордону і населенням. Підрозділ бере участь разом зі службами, підрозділами Національної поліції України, Національною гвардією України, центральними та місцевими органами виконавчої влади у проведенні заходів, спрямованих на розшук і затримання осіб, які підозрюються в скоєнні кримінальних правопорушень, озброєних та інших злочинців, які становлять суспільну небезпеку, звільнення заручників, припинення діяльності не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань (груп), організованих груп та злочинних організацій на території України, а також заходів пов?язаних із припиненням терористичної діяльності.
Відповідно до пункту 5.2 розділу V Положення №21 за наказом ГУНП у Львівській області, підписаним начальником ГУНП у Львівській області або особою, яка виконує його обов?язки з метою участі в поліцейських операціях підрозділ відряджається до інших регіонів держави окремо, або у складі зведених загонів.
Таким чином, забезпечення правового режиму воєнного стану, участь в обороні України шляхом безпосереднього ведення бойових дій, боротьба з диверсійно-розвідувальними силами агресора є безпосередніми завданнями підрозділів поліції особливого призначення, у тому числі і БПСПОП ГУ НП у Львівській області.
Згідно з Положення про Головне управління Національної поліції у Львівській області, керівник організовує роботу структурних підрозділів, організовує виконання основних планових та позапланових заходів, наказів НП України, доручень Міністра внутрішніх справ України, Голови Національної поліції з питань, що належать до компетенції ГУНП, підписує обов`язкові до виконання накази та доручення, а також здійснює контроль за їх виконанням.
Так, відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут Національної поліції України), наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.
Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Згідно пункту 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати.
Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Досліджуючи доводи  апеляційної скарги позивача з приводу протиправності  наказу   ГУ НП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 о/с дск “Про службове відрядження”, то колегія суддів зазначає, оскаржуваний наказ винесено на підставі Законів України “Про Національну поліцію”, “Про правовий режим воєнного стану”, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (зі змінами), та з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України, у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України та іншими складовими сектору безпеки і оборони України з відсічі та стримування збройної агресії проти України, на виконання шифротелеграми Національної поліції України від 02.02.2024 № 7527дск.
Вказаним наказом вирішено відрядити з 10.02.2024 до особливого розпорядження (але не більше 180 діб) в оперативне підпорядкування полковника поліції Нетребка О.Ю., начальника Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, до роти спеціальних операцій “Еней”, зокрема, начальника штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 .
Згідно долученого до матеріалів справи кошторису витрат на відрядження, то такий попередньо був затверджений на 30 діб (з 10.02.2024 по 10.03.2024). 
Отож з урахуванням обумовленого кошторису,  позивача фактично було відряджено на 30 діб.
За змістом пункту 3 розділу І Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (далі - Інструкція № 672), основними завданнями службових відряджень є, зокрема надання практичної допомоги в службовій діяльності органів (підрозділів) поліції.
Відповідно до пункту першого розділу ІІ Інструкції № 672 при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій).
У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.
Судом установлено, що зміст оскаржуваного наказу від 06.02.2024 №10 о/с дск  відповідає обов`язковим вимогам, визначеним пунктом першим розділу ІІ Інструкції №672.
        За змістом положення частини 8 статті 65 Закону №580-VІІІ, зі змінами, внесеними згідно зі Законом № 2123-IX від 15.03.2022, на період введення в Україні воєнного стану здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади. 
Разом з тим, за змістом пункту 5.2 розділу V Положення №21, за наказом ГУНП у Львівській області, підписаним начальником ГУНП у Львівській області або особою, яка виконує його обов?язки з метою участі в поліцейських операціях підрозділ відряджається до інших регіонів держави окремо, або у складі зведених загонів. При цьому, не вимагається жодної згоди поліцейського на таке відрядження.
Отож з приведених положень законодавства слідує, що на період воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказом його керівника, а відтак відрядження не потребує попередньої згоди  поліцейського.
За змістом пункту 3 розділу І Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (далі - Інструкція №672), основними завданнями службових відряджень є, зокрема надання практичної допомоги в службовій діяльності органів (підрозділів) поліції.
При цьому Інструкцією № 672 закріплено імперативне правило, яким передбачено, що без згоди не допускається направлення у службові відрядження лише поліцейських - вагітних жінок і тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги,  про неможливість  службового відрядження поліцейського посада якого скорочена до вирішення питання  щодо призначення його на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно в тому числі і на період до 180 днів, то колегія суддів зазначає таке.  
Згідно з частиною другою статті 68 Закону № 580-VIII поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Водночас, організаційно-штатні зміни в ГУНП у Львівській області не є перешкодою для відрядження, що узгоджується з ч. 4 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.
Також в ході розгляду апеляційної скарги судом установлено, що  02.02.2025 позивача попереджено у письмовій формі про скорочення. Вказаний факт сторонами не заперечується, розписка-попередження міститься в матеріалах справи.
Згідно фабули оскаржуваного наказу та  затвердженого кошторису витрат на відрядження убачається, що позивача фактично було відряджено на 30 діб, що не порушує двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції або призначення на іншу посаду. 
Крім того, згідно з ч. 6 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.
Згідно з пункту 3.5 розділу 3 Положення про батальйон патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області № 21 до обов`язків підрозділу входить сприяння забезпеченню, відповідно до законодавства режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації в разі їх оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Пунктами 4.1 та 4.2 розділу IV цього Положення № 21 визначено, що підрозділ виконує покладені на нього завдання у взаємодії зі службами, підрозділами Національної поліції України, Національною гвардією України, центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадськими формуваннями з охорони громадського порядку та державного кордону і населенням.
Таким чином, забезпечення правового режиму воєнного стану, участь в обороні України шляхом безпосереднього ведення бойових дій, боротьба з диверсійно- розвідувальними силами агресора є безпосередніми завданнями підрозділів поліції особливого призначення, у тому числі і БПСПОП ГУ НП у Львівській області.
Отже, в силу ч.ч. 4, 6 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» перебування позивача «поза штатом» не було перешкодою для вибуття позивача у службове відрядження, оскільки до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції позивач зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.
Як наслідок, доводи  позивача в частині необхідності надання його згоди на відрядження та неможливості його відрядження на період перебування його поза штатом  є помилковими.
При цьому колегією суддів ураховано, що обумовленим наказом позивача не було звільнено з посади, як і не було призначено на іншу посаду, позаяк позивача зобов`язано з 10.02.2024 до особливого розпорядження відбути у відрядження в оперативне підпорядкування начальника Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”.
Колегія суддів  також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень статті 32 КЗпП України та правових висновків Верховного Суду, викладених- у постановах від 30.09.2020 у справі №640/20160/18, від 11.08.2020 у справі №620/2624/19,  позаяк правовідносини у цих справах виникли до введення на території України воєнного стану та внесення відповідних змін до статті 65 Закону №580-VІІІ.
Крім того, з урахуванням відповідних змін до статті 65 Закону №580-VІІІ якою урегульовано порядок проходження служби поліцейськими та їх переміщення на період дії воєнного стану та 60 днів після цього  пріоритетними у спірних правовідносинах є норми вказаного спеціального законодавства, позаяк трудове законодавство у спірних правовідносинах підлягало б до  застосування у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не було врегульовано спірних правовідносин.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу  того що оскаржуваний наказ від 06.02.2024 № 10 о/с дск “Про службове відрядження” суперечить ст. 68 профільного закону, то колегія суддів зазначає у спірних правовідносинах, які склалися у період воєнного стану застосуванню підлягає  спеціальна норма права  яка регулює спірні правовідносини у період воєнного стану, а зокрема  зміни внесені до статті 65 Закону №580-VІІІ, якою урегульовано порядок проходження служби поліцейськими та їх переміщення на період дії воєнного стану (в тому числі і на умовах відрядження) та протягом 60 днів після цього  відповідно до інтересів служби, які зумовлені  здійсненням Національною поліцією заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України. 
Як наслідок, колегія суддів відхиляє доводи позивача з приводу протиправності  оскаржуваного наказу ГУ НП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 о/с дск “Про службове відрядження”.
Що ж стосується  доводів апеляційної скарги з приводу протиправності наказу ГУНП у Львівській області № 503 від 07.02.2024 “Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області” в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції та наказу ГУНП у Львівській області “Про особовий склад” від 07.02.2024 № 72 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п. 6 ч.1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту), то колегія суддів зазначає наступне.
Частинами першою і другою статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України “Про Дисциплінарний статут Національної поліції України” №2337-VIII від 15.03.2018 року було затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі – Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Частиною першою і другою статті 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Згідно пункту 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Частинами 1 і 2 статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
У відповідності до статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За змістом частин першої-третьої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування – це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються, подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи, ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України “Про захист персональних даних”, “Про державну таємницю” та іншими законами подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування, користуватися правничою допомогою.
Відповідно до статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Відповідно до ст. 29 Дисциплінарного статуту передбачено особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану. У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначається Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України,   затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 (далі – Порядок №893).
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно з пунктом 1 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
За приписами пункту 4 вказаного Розділу цього Порядку, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 2 розділу VI цього Порядку, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Згідно пункту 1 Розділу VII Порядку №893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Пунктом 4 Розділу VII цього Порядку визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Аналіз наведених правових норм доводить, що підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, порушенні службової дисципліни, що, у свою чергу, означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Тобто підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника.
Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
З матеріалів справи убачається, що на підставі наказу ГУНП у Львівській області №502 від 07.02.2024 року проведено службове розслідування від 07.02.2024 за фактом грубого порушення службової дисципліни окремими працівниками батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області, що виразилось у обговоренні, критиці та невиконанні наказу ГУНП у Львівській області, затверджено наказом начальника ГУНП у Львівській області від 07.02.2024 року.
За висновком  вказаного службового розслідування (а.с.11-60 т2. ) 07.02.2024 року у приміщенні ГУНП у Львівській області за адресою: пл. Григоренка ,3 м. Львів було зібрано особовий склад підрозділу, в тому числі і позивача та роз`яснено вимоги  наказу ГУ НП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 о/с дск “Про відрядження поліцейських БПСПОП ГУНП у Львівській області»”, однак всупереч вимогам чинних нормативних документів, а зокрема Дисциплінарного статуту Національної поліції, Присяги поліцейського, поліцейські  серед яких і позивач  піддали наказ критиці та відмовилися виконувати згаданий наказ та вибути у службове відрядження, що свідчить про грубе порушення службової дисципліни. 
На підтвердження вказаних обставин, до матеріалів службового розслідування долучено  рапорт  командира БПСПОП «Львів» ГУНП полковника поліції Романа Кровіцького та його письмові пояснення  (а.с. 103, 106-110 т.2),  відповідно до яких,  позивач  відмовився відбувати у службове відрядження. Окрім вказаного обумовлені обставини справи підтверджено також письмовими поясненнями  підполковника поліції ОСОБА_4 (ас.104-105 т.2).
В ході службового розслідування також опитаний начальник штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1  (позивач у цій справі) за змістом яких позивач  зазначив (а.с. 168-170 т.2), що упродовж 4 років перебуває на посаді начальника штабу БПСПОП «Львів» ГУНП у Львівській області та має спеціальне звання капітан поліції. За посадою, на якій він перебуває, передбачено граничне звання - майор поліції. Діючих дисциплінарних стягнень не має та має відомчі та державні нагороди. 02.02.2024 ОСОБА_1 було доведено розписку про скорочення всіх посад в БПСПОП «Львів» ГУНП у Львівській області з чим він ознайомився. Разом з тим, на період організаційно-штатних змін у термін 2 місяців він буде поза штатом та відповідно 02.04.2024 є останнім днем його перебування на роботі. Станом на 07.02.2024 жодної посади йому не запропоновано в жодному структурному підрозділі ГУНП, оскільки саме до складу ГУНП у Львівській області і входив БПСПОП «Львів» ГУНП. ОШБ НПУ «Лють» входить до складу НПУ як самостійна юридична особа куди 07.02.2024 наказом ГУНП у Львівській області його відряджено, попри те, що 02.04.2024 закінчиться трудова діяльність його перебування на службі. ОСОБА_1 зазначив, що не відмовляється здійснювати захист Батьківщини від агресії російської федерації, виконувати законні накази, крім наказів виданих з порушенням вимог закону (частина 7 ст. 4 Статуту). Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 5 Статуту, поліцейському заборонено виконувати явно незаконний наказ про що доповідає особі, яка віддала такий наказ та своєму прямому керівнику. Відповідно до ст. 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати злочинні накази. ОСОБА_1 повторно зазначив, що має намір проходити службу в поліції, проте рішення про відрядження є незаконним, не зазначено посаду на яку він відряджається, вочевидь така посада є нерівнозначною займаній посаді. В органі поліції, в якому ОСОБА_1 проходить службу та орган, в який він відряджається, непідпорядковані один одному та є різними юридичними особами. ОСОБА_1 повідомив, що перебуває поза штатом та будь-яке переміщення – відрядження тягне за собою втрату посади місця служби (праці). Згідно ст. 65 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено питання про переміщення поліцейських, які не є тотожні з відрядженням поліцейських. Переміщення поліцейських здійснюється на вищу посаду, рівнозначну посаду, у зв`язку із скороченням штатів чи реорганізації штатних змін за ініціативою поліцейського. За таких обставин виданий наказ має стосуватися переміщення, а не відрядження поліцейського з дотриманням усіх соціальних прав та гарантій, та наказ про це, з урахуванням не підпорядкування ГУНП у Львівській області та ОШБ «Лють» одне одному мав бути виданий керівником вищого рівня. Якщо піднімати питання відрядження, то таке з урахуванням інструкції № 672 від 02.08.2017 є строковим, відповідно 02.04.2024 строк на який його виведено поза штат то відповідно його служба закінчиться по закінченню строку реорганізації та в інших підрозділах ГУНП. У своєму поясненні ОСОБА_1 просить надати увесь перелік посад у новоствореному підрозділі поліції (ППОП ГУНП у Львівській області).
Після призначення його на посаду, внаслідок реорганізації підрозділу БПСПОП «Львів» ГУНП бажає і надалі проходити службу в поліції. Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що ознайомлений проте не згідний з наказами ГУНП у Львівській області від 07.02.2024 № 502 «Про службове розслідування» та від 06.02.2024 № 10 о/с ДСК «Про відрядження до ОШБ Лють».
З урахуванням зібраних доказів за наслідками проведеного службового розслідування, дисциплінарна комісія  рекомендувала за грубе порушення службової дисципліни, що виразилося у обговоренні, критиці та невиконанні вимог пункту 1 наказу начальника ГУНП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 дск “Про відрядження поліцейських БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області”, відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, на підставі пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII застосувати до  начальника штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - звільнення із служби в поліції.
При цьому дисциплінарною комісією враховано, що начальник штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 згідно своєї посадової інструкції, з якою він ознайомлений 27.04.2023, є прямим начальником всього особового складу батальйону, відповідає за організацію, підтримання постійного керування підрозділами батальйону, боєготовність, зобов`язаний брати участь у забезпеченні відповідно до законодавства правового режиму воєнного або надзвичайного стану. 
Також дисциплінарною комісією враховано, що згідно зі службовою характеристикою, начальник штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення “Львів” ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в період з 31 березня 2022 року по 10 квітня 2022 року перебував у розпорядженні Головного управління Національної поліції у Луганській області, де виконував службові обов`язки на деокупованих територіях. Під час бойового зіткнення з військовослужбовцями збройних сил російської федерації  отримав осколкове поранення за що був нагороджений Орденом “За мужність” ІІІ ступеня Указом Президента України № 431/2022. Після чого неодноразово відряджався для виконання службових обов`язків на деокупованих територіях Луганської та Донецької областях. Вогнепальною зброєю володіє, фізично розвинутий, у стройовому відношенні підтягнутий, акуратний. Користується повагою у колективі.
Дисциплінарною комісією взято до уваги також те, що дисциплінарний поступок вчинений ним в умовах воєнного стану.
Обставин, що пом`якшують відповідальність позивача, в ході службового розслідування не встановлено.
Отож, зібраними матеріалами службового розслідування підтверджуються обставини з приводу того, що позивач  07.02.2024 року відмовився виконувати наказ від 06.02.2024 №10 о/с дск в частині  його відрядження та піддав обумовлений наказ критиці.
Відносно ж доводів апеляційної скарги позивача з приводу неможливості виконання наказу ГУНП у Львівській області від 06.02.2024 №10 о/с дск “Про службове відрядження”, оскільки з 07.02.2024 по 16.02.2024 позивач перебував на лікарняному  у зв`язку з чим до матеріалів справи долучено виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відповідно, то колегія суддів зазначає  наступне.
Відповідно до п. 1 наказу ГУНП у Львівській області № 2031 від 22.07.2022 «Про заходи забезпечення дотримання внутрішнього розпорядку дня поліцейськими та впорядкування обліку поліцейських ГУНП у Львівській області, які тимчасово непрацездатні» (далі – наказ № 2031) поліцейським структурних підрозділів ГУНП у Львівській області, у випадку погіршення стану здоров`я, що унеможливлює виконання службових обов`язків, та/або звернення до лікувального закладу, планової та позапланової госпіталізації, диспансеризації чи перебування на амбулаторному у медичних установах України, а також у разі зміни режиму (стаціонарний, амбулаторний чи інший) та місця лікування (у зв`язку із переходом у іншу медичну установу), невідкладно повідомляти безпосереднього керівника або старшого прямого начальника мобільним зв`язком чи іншим доступним способом не пізніше 24 годин з моменту поставлення на лікування – ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» за контактними номерами телефону (032) 258-6903, (032) 258-6925. 
За змістом  постанови Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 822/2973/17 у випадку, якщо  позивачем не було виконано покладений на нього як на поліцейського обов`язок у разі хвороби повідомити негайно про це свого безпосереднього керівника, у зв`язку з чим його керівництву не було відомо про те, що він перебуває на лікуванні. Таким чином, дійшов висновку, що не вбачає протиправності дій відповідача щодо звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності, оскільки під час розгляду справи судами встановлено, що на момент прийняття спірного наказу відповідач не був обізнаним та не міг бути обізнаним про тимчасову непрацездатність позивача, та як наслідок вказані обставини не обмежували право застосувати до працівника дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, натомість позивач свідомо не повідомляв про свою тимчасову непрацездатність роботодавця.
Аналогічну позицію у подібних правовідносинах за відсутності у роботодавця т відомостей про перебування працівника на лікарняному висловив Верховний Суд у постанові від 09.03.2023 у справі № 380/5233/21
З матеріалів справи убачається, що під час оголошення оскаржуваного наказу про службове відрядження  та проведення службового розслідування, а також винесення оскаржуваних наказів якими до відповідача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби ( 07.02.2024 року) позивач не повідомляв відповідача  про неможливість виконання наказу за станом його здоров`я. Мотиви приведеної  позивачем відмови у виконанні названого наказу про службове відрядження зводилися виключно до обставин незгоди з названим вище наказом з підстав невідповідності його законодавству з питань проходження служби поліцейськими.  При цьому позивач  також не повідомляв відповідачу  жодних обставини з приводу  поганого самопочуття, або звернення до медичного закладу за відповідною допомогою.
Крім того дослідивши матеріали справи та  заслухавши пояснення представників сторін, судом установлено, що з  наказом ГУНП у Львівській області № 72 о/с від 07.02.2024 ОСОБА_1 ознайомився 07.02.2024 та отримав копію такого о 18 год 06 хв. Вказаний факт підтверджується власноручно вчиненим записом позивача на копії оскаржуваного наказу. Після чого ним отримано трудову книжку, здано жетон та посвідчення поліцейського, а отже, після 18 год 06 хв ОСОБА_1 втратив статус поліцейського.
Відповідно до листа ГУНП у Львівській області від 29.03.2024 № 165/35/01-2024 ОСОБА_1 орієнтовно з 12:30 год. до 18:20 год. 07.02.2024  знаходився в приміщенні актового залу ГУНП у Львівській області.
Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства “Мостиська міська лікарня” ОСОБА_1 близько 20:20 год 07.02.2024  звернувся у приймальне відділення та був госпіталізований в ургентному порядку.
Крім того позивач в судовому засіданні дав пояснення, що орієнтовно о 7 ранку 07.02.2024 в телефонному порядку звертався до Комунального некомерційного підприємства “Мостиська міська лікарня”.  Однак, як свідчать матеріали справи на вказаний час  позивач госпіталізований не був,  листок тимчасової непрацездатності не відкривався.
Відтак, обставини щодо госпіталізації позивача за станом здоров`я виникли після проведення службового розслідування та винесення оскаржуваних наказів і при цьому такі обставини не слугували підставою для відмови позивача  від виконання наказу від 06.02.2024 № 10 о/с дск “Про службове відрядження”.
Підсумовуючи викладене колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що факт відмови  позивача від виконання такого наказу  відповідача та його критика сам по собі свідчить про грубе порушення ним службової дисципліни,
За таких обставин,  суд приходить до висновку про наявність у відповідача підстав для виконання (реалізації) дисциплінарного стягнення у виді звільнення позивача із служби в поліції 07.02.2024, позаяк належних і допустимих доказів обізнаності ГУНП у Львівській області про перебування ОСОБА_1 на лікарняному матеріали справи не містять.
Отож, такі дії з боку поліцейського  ГУНП у Львівській області в умовах воєнного стану свідчать про особливу серйозність та зухвалість дисциплінарного проступку, оскільки такий призвів до грубого порушення службової дисципліни, розлагодженості дій, підриву службового відрядження, яке мало сприяти покращенню рівня підготовки органів поліції до виконання завдань, спрямованих на захист територіальної цілісності України в умовах воєнного стану.
Як наслідок допущений позивачем дисциплінарний проступок є таким, що підриває авторитет і довіру до поліції як правоохоронного органу, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, що є неприпустимим.
З урахуванням суттєвої обставини, за якої  дисциплінарний проступок вчинений позивачем  під час правового режиму воєнного стану, коли на поліцейського покладено додаткові повноваження,  приведені  позивачем доводи  про наявність у нього статусу учасника бойових дій та неодноразове перебування ним у зоні бойових дій, як обставини, що пом`якшують ступінь і характер відповідальності не є такими, що  пом`якшують відповідальність позивача, позаяк будучи особою яка перебувала в зоні  ведення бойових дій, позивач достеменно обізнаний про важливість своєчасного виконання завдань по захисту інтересів Держави в умовах воєнного стану та загрозі національній безпеці.
Отож з огляду на характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, доведеність його вчинення, наявність та ступінь вини позивача, негативні наслідки, які настали та ще можуть настати через вчинений проступок, а також встановлену Дисциплінарним статутом Національної поліції України дискрецію керівника у виборі виду дисциплінарного стягнення, суд  першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення зі служби в поліції є пропорційним відносно скоєного позивачем проступку покаранням. 
Досліджуючи доводи  скаржника з приводу відсутності подання командира БПСПОП «Львів» ГУНП у Львівській області, то позивач зазначає, що  «..батальйони поліції особливого призначення поліції мають пряме підпорядкування начальникам ГУНП в областях, та існує особлива, передбачена наказами МВС, (які міститься у справі) процедура добору, призначення, проходження та звільнення зі служби вказаної категорії працівників. Зокрема дії по застосуванню дисциплінарних стягнень до працівників батальйону здійснюються не інакше як за поданням (клопотанням) командирів підрозділів, чого не дотримано у випадку з позивачем…», то колегія суддів зазначає таке.
Згідно п. 1 Розділу VII Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення. Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Отже, з наведених положень випливає, що безпосередньо керівник, який призначив службове розслідування, видає письмовий наказ про застосування дисциплінарного стягнення, а у випадку, якщо такий керівник не уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення до підлеглих, то лише у такому випадку він подає клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського до свого прямого керівника.
Згідно частин 1 - 4 та 6 ст. 20 Дисциплінарного статуту повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом.
Міністр внутрішніх справ України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, визначені цим Статутом, до заступників керівника Національної поліції У країни та порушувати перед Кабінетом Міністрів України питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника Національної поліції України.
Керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських.
Інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України.
Керівник, не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, може порушити перед уповноваженим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Абзацом 1 пункту 1 розділу II Порядку № 893 визначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Відповідно до п. 9 розділу VI Порядку № 893 висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника. Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією. У разі якщо уповноважений керівник не має права на накладення конкретного виду дисциплінарного стягнення на поліцейського, він затверджує висновок службового розслідування і одночасно порушує перед старшим прямим керівником, наділеним правом накладати таке стягнення, клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського.
Наказом Національної поліції України № 929 від 04.10.2018 затверджено перелік посад керівників Національної поліції України та їх повноважень щодо застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.
Згідно наказу Національної поліції України № 929 від 04.10.2018 начальник територіального (у тому числі міжрегіонального) органу Національної поліції України застосовує дисциплінарні стягнення у вигляді, зокрема, звільнення зі служби в поліції.
Наказом ГУНП у Львівській області № 502 від 07.02.2024 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни зі сторони окремих працівників батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУНП, що виразилось у невиконанні наказу ГУНП у Львівській області.
07.02.2024 начальником ГУНП у Львівській області затверджено висновок службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни окремими працівниками батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУНП у Львівській, що виразилось у невиконанні наказу ГУНП у Львівській області.
Наказом ГУНП у Львівській області від 07.02.2024 року № 503 «»Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників БПСПОП «Львів» ГУНП у Львівській області» за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог пунктів 1,2 частини першої статті 18, пункту 24 частини 1 статті 23, частини 2 статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пунктів 1,2 ч.1 розділу 7 «Положення про підрозділи поліції особливого призначення», затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, підпункту 1.1 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», що виразилося у обговоренні, критиці та невиконанні вимог пункту 1 наказу начальника ГУНП у Львівській області від 06.02.2024 № 10 дск «Про відрядження поліцейських БПСПОП «Львів» ГУНП у Львівській області», відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, на підставі пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, застосовано до начальника штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - звільнення із служби в поліції.
У спірних правовідносинах службове розслідування було призначене наказом начальника ГУНП у Львівській області, який в силу Положення про ГУНП у Львівській області, затвердженого Наказом НП України № 30 від 06.11.2015 (із змінами), уповноважений застосовувати до працівників ГУНП у Львівській області дисциплінарні стягнення. 
За приведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що  у даному випадку не потребується  клопотання командира до керівництва ГУНП у Львівській області про застосування дисциплінарного стягнення.
Відносно ж доводів скаржника про проведення відповідачем службового розслідування у стислі строки, то суд зазначає, що Дисциплінарним статутом передбачено максимальний строк проведення службового розслідування, який, у відповідності до частини 3 статті 26 Дисциплінарного статуту, не може перевищувати 30 днів. Водночас таким статутом не передбачено мінімального строку здійснення розслідування. Відтак, за умови дотримання органом правової процедури проведення службового розслідування, затвердженого Дисциплінарним статутом та Порядком №893, короткий строк проведення такого розслідування не може вважатися безумовною підставою для визнання його результатів протиправними.
Також  колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції  правомірно  відхилив доводи позивача щодо порушення відповідачем в ході службового розслідування права позивача на захист та правничу допомогу, позаяк матеріали службового розслідування та зібрані у справі докази не містять заяв чи клопотань позивача  стосовно необхідності  надання йому   професійної правової допомоги в ході проведення  такого службового розслідування.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, свідчать  про правомірність   винесення відповідачем оскаржуваних  наказу ГУНП у Львівській області № 503 від 07.02.2024 “Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників БПСПОП “Львів” ГУНП у Львівській області” в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції та від 07.02.2024 № 72 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п. 6 ч.1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту).
Стосовно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються порушення судом першої інстанції умов перебування у нарадчій кімнаті та   наявності підстав для відводу  судді, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
3. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З приведених положень законодавства  слідує, що створення  в системі Діловодства адміністративного суду ухвали у  справі 380/12106/24, яке припало на час  перебування судді в нарадчій кімнаті (14:31 год. 30.10.2024) не є обов`язковою підставою, визначеною ст.317 КАС України для  скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.
Крім того колегією суддів ураховано, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість  створення такої ухвали судом не призвело до  порушення таємниці нарадчої кімнати та не призвело до неправильного вирішення справи судом. 
Також колегія суддів зазначає, що заявлені позивачем підстави для відводу судді першої інстанції  визнано судом апеляційної інстанції не обґрунтованими.
Як наслідок суд апеляційної інстанції відхиляє  приведені доводи апеляційної скарги позивача, як підставу для скасування рішення суду першої інстанції. 
Стосовно ж  поданої представником скаржника заяви про необхідність звернення до ВРП з повідомленням про втручання в діяльність суду (суддів) у справі № 380/4168/24 з підстав того, що на переконання представника позивача:
«з певною долею вірогідності можна прийти до висновку, що відбулась заміна 4 дисків з інформацією за 07.02.2024 на 4 (чотири) порожні оптичні диски, а диск № 1 з основним доказом у справі умисно пошкоджено за не встановлених обставин. Подальше відтворення оптичних дисків, що містяться у справі не можливе через їх пошкодження та підміну. Вказана пошкодження та підміна електронних доказів у справі на мою думку є нічим іншим як перешкоджання виконанню суддями своїх службових обов`язків та намагання вплинути на майбутнє рішення суду апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги, оскільки, (повторюсь) фальсифікація електронних доказів первинно мало місце ще зі стадії розгляду справи в суді 1 інст. і була очевидна, (накладання на аудіо-відео запис за 07.02.2024 сторонніх шумів, не можливість відтворення певного відео-звукового зображення, вибірковість відтворення звукової доріжки у наданому відповідачем доказам).
Відповідно до статті 48 Закону України « Про судоустрій та статус суддів»  суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.
Суддя здійснює правосуддя на основі  Конституції  і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.
Суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.
 Вирішуючи питання щодо   наявності підстав  для звернення до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора із повідомленням  відповідно до ч. 4 ст.48 Закону України « Про судоустрій та статус суддів», то колегія суддів зазначає, що таке повідомлення здійснюється в  обов`язковому порядку у випадку якщо має місце  втручання в  діяльність судді  так і суду  щодо здійснення правосуддя.
За змістом пояснень головного спеціаліста відділу інформаційних технологій Восьмого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_5 , які були надані суду апеляційної інстанції:
«при  спробі відтворення  в залі  судового засідання,  збереженої на оптичному диску CD-І інформації,  стало неможливим відкриття вказаного оптичного диску через наявність тріщини. Наявність такої тріщини не вказує на обов`язковість умисного його пошкодження, позаяк  оптичний диск виготовлений з крихкого матеріалу, а відтак його пошкодження могло  відбутися при переміщенні  великої кількості справ.
Стосовно оптичних дисків CD-ІІ, ІІІ, IV та V, то вказані диски  є такими,  що відкрилися,  на дисках записані  відповідні відеофайли, які супроводжуються відеофіксацією в приміщенні Національної поліції та  приглушеним звуком розмов. При цьому, зафіксована  в ході відеофіксації розмова здебільшого є нечіткою, приглушеною та супроводжується шумом». 
На переконання колегії суддів неможливість відтворення відеофайлу, зафіксованого на   оптичному диску CD-І  через наявність тріщини та  наявність шумових перешкод та приглушений звуковий рівень розмов записних в процесі відеофіксації на оптичних дисках CD-ІІ, ІІІ, IV та V,  не може свідчити про наявність  втручання в діяльність суду апеляційної інстанції при здійсненні судочинства у цій справі, позаяк на переконання колегії суддів наявність вказаної тріщини могла виникнути в процесі переміщення матеріалів справи. Стосовно ж неякісного звукового відтворення, яке прослідковується на оптичних дисках CD-ІІ, ІІІ, IV та V, то вказане є недоліком відеофіксації.
Крім того колегією суддів ураховано, що окрім зазначених доказів (оптичних дисків),  які були надані відповідачем до суду першої інстанції  на підтвердження правомірності прийнятих ним оскаржуваних  рішень,  матеріали справи містять і ряд інших письмових доказів,   з яких надається за можливе установити  фактичних перебіг подій, а як наслідок  записані на оптичних дисках матеріали відеофіксації не є одноосібними доказами за відсутності  належного відтворення, яких  суд позбавлений можливості  забезпечити  судочинство у цій справі. 
Як наслідок, суд не вбачає ознак втручання   у  діяльність судді  так і суду  при здійсненні  здійснення правосуддя у цій справі та як наслідок наявності підстав для звернення до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.
Підсумовуючи викладене колегія суддів зазначає, що оскільки службове розслідування проведено відповідачем на підставі та в межах повноважень, відповідно до норм законодавства, а спірні накази прийнято на підставі та з дотриманням вимог Закону № 580-VIII і Дисциплінарного статуту, то правові підстави для задоволення апеляційної скарги  відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року  у справі № 380/4168/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави  подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 13 травня 2025 року