справа № 756/2177/25
провадження № 22-ц/824/9351/2025
головуючий у суді І інстанції Жук М.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         29 квітня 2025 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до          ОСОБА_2 , третя особа Оболонський районний у м. Києві відділ ДРАЦС ЦМУ МЮ про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини.
Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів з нього в рамках виконавчого провадження   № НОМЕР_1 від 19 серпня 2024 року з примусового виконання судового наказу №756/9274/24 від 19 серпня 2024 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 25 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, яке знаходиться на виконанні Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).
У обґрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що на підставі судового наказу Оболонського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, в рамках якого стягуються з нього на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини ОСОБА_1 . При цьому зазначав, що ОСОБА_1 не є його сином, посилаючись на висновок аналізів ДНК.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із указаною ухвалою  ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в оскаржуваній ухвалі Оболонський районний суд м. Києва, головним чином посилається на пункт 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, однак судом першої інстанції не застосовані норми, які в даній справі підлягають застосуванню, а саме ч. 1 ст. 149 ЦПК України, ч. 2 ст. 149 ЦПК України та ч. 1 ст. 151 ЦПК України.
Вважає, що процес розгляду позовної заяви та набрання чинності судовим рішенням є довготривалим, в той час коли із ОСОБА_1 кожного місяця утримуються значні грошові кошти і теоретично на момент задоволення судом позовної заяви із ОСОБА_1 вже буде стягнуто дуже велику суму грошових коштів як потім з`ясується безпідставно.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Рибіцька Ю.Б. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Такий підхід є сталим та підтримується у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі №361/8953/21, від 26 червня 2023 року у справі № 925/731/18 та ін.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили (див. постанову Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі №640/32706/21).
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Як вбачається зі змісту заяви  ОСОБА_1 , він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів з нього в рамках виконавчого провадження   № НОМЕР_1 від 19 серпня 2024 року з примусового виконання судового наказу №756/9274/24 від 19 серпня 2024 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 25 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, яке знаходиться на виконанні Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)
Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Тобто, законодавством визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується безпосередньо виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.
Крім того, відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.
Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» прямо віднесено вирішення питання про зупинення виконавчого провадження до компетенції виконавця, а не суду. Суд не наділено правом зупинення виконавчого провадження та виконавчих дій і нормами ЦПК України.
Передбачене п. 6 ч. 1ст. 150 ЦПК України зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в порядку позовного провадження в якості заходу забезпечення позову у разі, коли порушено питання про перегляд рішень, на підставі якого виданий цей виконавчий лист.
За таких обставин правильними є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .
Посилання на неврахування наданих заявником доказів апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані документи не впливають на висновок суду щодо відсутності процесуальних підстав для задоволення заяви  ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги скаржника не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками суду. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.
 
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                              К.П. Приходько
 
                                                                                        С.О. Журба