ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 553/2690/22
провадження № 51-92км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                   ОСОБА_6 ,
захисника                                        ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, постановлену стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
За вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, та покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
Судовий розгляд здійснювався в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Згідно з вироком в середині квітня 2022 року ОСОБА_6 отримав повістку на вулиці, де було зазначено, що 18 квітня 2022 року на 9 годину вінмає прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для перевірки облікових даних.
18 квітня 2022 року, приблизно о 9 годині, ОСОБА_6 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де начальник відділення військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 додатково ознайомила ОСОБА_6 з Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», також йому було роз`яснено про кримінальну відповідальність за неявку у вказаний час у повістці та вручено під особистий підпис бойову повістку, в якій зазначено номер команди ( НОМЕР_1 ) та дата прибуття, а саме: «20 квітня 2022 року у період часу з 9:00 до 13:00». Жодних заяв чи скарг щодо проблем зі здоров`ям або підстав, які можуть стати причиною для ухилення від призову за мобілізацією з боку ОСОБА_6 не надходило.
20 квітня 2022 року у період часу з 9:00 до 13:00 обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовозобов`язаним і придатним до військової служби, діючи умисно, не маючи права на відстрочку, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини свого неприбуття працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив, чим проігнорував повістку та ухилився від призову за мобілізацією.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене статтею 336 КК, тобто в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 рокувирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року залишено без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Як на підставу для скасування ухвали апеляційного суду, прокурор указує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, застосування закону, який не підлягав застосуванню - статті 75 КК, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Крім того, прокурор указує про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам КПК, адже без належного реагування залишились його доводи про відсутність щирого каяття у ОСОБА_6 та не зазначено обставин, які б свідчили про те, що звільнення особи від відбування покарання з випробуванням забезпечує реалізацію приписів статей 50, 65 КК. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просила задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні просили залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК в касаційній скарзі не оспорюються, а тому Судом не перевіряються.
У касаційній скарзі прокурор зазначає про відсутність такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Проте такі доводи касаційної скарги прокурора колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Згідно з положеннями частини 1 статті 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачувався в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК.
В обвинувальному акті обставиною, яка відповідно до статті 66 КК пом`якшує покарання ОСОБА_6 , органом досудового розслідування визнано його щире каяття.
Відповідно до змісту вироку, в ході судового розгляду ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину за обставин, які викладені в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та щиро розкаявся.
Згідно з частиною 3 статті 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_6 визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не оспорював його обставини, сторона обвинувачення також не оспорювала обставини, викладені в обвинувальному акті, у тому числі й обставини, які пом`якшують покарання, кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто на підставі частини 3 статті 349 КПК.
Як визначено частиною 2 статті 394 КПК судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 цього Кодексу.
Таким чином, висновки апеляційного суду про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора про відсутність у ОСОБА_6 щирого каяття є правильними і такими, що відповідають чинному законодавству.
Натомість, колегія судів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування до ОСОБА_6 положень статті 75 КК.
Свої висновки про можливість застосування до ОСОБА_6 положень статті 75 КК апеляційний суд обґрунтував ставленням обвинуваченого до вчиненого діяння та його поведінку під час судового розгляду, усі дані про його особу, який раніше не судимий, працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, доглядає за бабусею 1924 року народження, яка за станом здоров`я нездатна самостійно пересуватися та самообслуговуватися, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.
Верховний Суд виходить із того, що положення статті 75 КК підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 цього Кодексу, що вимагає від суду переконливо вмотивувати наявність підстав до висновку про можливість досягнення цілей покарання в конкретному кримінальному провадженні внаслідок звільнення особи від відбування покарання із випробуванням. Питання призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Натомість в аспекті дотримання приписів статей 50, 65 КК оскаржене рішення не містить переконливого обґрунтування того, яким чином звільнення від відбування покарання з випробуванням забезпечує досягнення мети загальної превенції злочинів, передбачених статтею 336 КК, виправлення засудженого, з урахуванням обставин, встановлених судом та відомостей про його особу. Формально пославшись на ряд обставин, суд не навів докладного мотивування щодо застосування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. За тих самих обставин та мотивів колегія суддів не вбачає підстав вважати висновки суду апеляційної інстанції про застосування статті 75 КК обґрунтованими і правильними.
Допущені апеляційним судом порушення є підставою для скасування оскарженого судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, належним чином перевірити доводи апеляційної скарги прокурора та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, яке відповідатиме вимогам статей 370, 419 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 рокустосовно  ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                          ОСОБА_3