ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 371/476/21
провадження № 61-12978св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Пророка В. В., Сердюка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - Колективне сільськогосподарське підприємство «Маслівське», 
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини», 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Миронівська міська рада, Обухівська районна державна адміністрація Київської області,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2023 року, додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 листопада 2023 року у складі судді Капшук Л. О. та постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у складі колегії суддів Болотова Є. В., Кулікової С. В., Музичко С. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2021 року Колективне сільськогосподарське підприємство «Маслівське» (далі - КСП «Маслівське») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» (далі - ТОВ «Нива Миронівщини»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області), про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.
Позов мотивовано тим, що слідчим відділом Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020110220000279, відомості про яке 15 червня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України. КСП «Маслівське» є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.
Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо, що у досудовому розслідуванні було призначено та проведено земельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок судового експерта від 01 квітня 2021 року № 327/04-2021. 
Відповідно до вказаного висновку експерта на земельну ділянку державної власності, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, загальною площею 392,0472 га, яка на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153877 перебувала у користуванні Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» (далі - ДП «СП «Маслівське»), повністю накладається земельна ділянка, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002.
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана вище земельна ділянка належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі № 371/318/17.
Підставою набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002, є розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Миронівська РДА) від 22 травня 2018 року № 165 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 на території Маслівської сільської ради Миронівського району, Київської області».
КСП «Маслівське» зазначає, що воно є правонаступником ДП «СП «Маслівське».
У порядку правонаступництва до КСП «Маслівське» перейшло право постійного користування земельною ділянкою державної власності, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, загальною площею 238,9369 га, яка на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153877 перебувала у користуванні ДП «СП «Маслівське».
Позивач вважає себе титульним володільцем зазначеної земельної ділянки.
Належна ОСОБА_1 земельна ділянка була виведена із земель державної власності незаконно, а їх передання у приватну власність за рахунок земельної ділянки, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, відбулося з порушенням норм законодавства і призвело до порушення законних прав та інтересів позивача.
ОСОБА_1 передала спірну земельну ділянку в оренду ТОВ «Нива Миронівщини».
КСП «Маслівське» посилалось на те, що, оскільки право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 отримала незаконно, тому вона немає повноваженнь власника майна, передбачених частиною першою статті 319 ЦК України.
Просило: 
1) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у державну власність  в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області та у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002; 
2) визнати недійсним договір оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини».
19 жовтня 2021 року КСП «Маслівське» подало заяву про зміну предмета позову в частині зміни пункту 1 позовних вимог, викладених у первісній позовній заяві.
З посиланням на Закон України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі - Закон № 1423-IX) зазначало, що земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні КСП «Маслівське», перейшла з державної власності у власність територіальної громади (комунальну).
У заяві про зміну предмета позову просило витребувати спільну ділянку у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради та виклало пункт 1 позовних вимог прохальної частини позовної заяви у новій редакції.
З урахуванням вказаного вище просило:
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність  Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002 (вимога з урахуванням заяви про зміну предмета позову); 
- визнати недійсним договір оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» (вимога в редакції первісної позовної заяви).
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Миронівський районний суд Київської області ухвалою від 08 листопада 2021 року залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Миронівську міську раду та Обухівську районну державну адміністрацію Київської області.
Ухвалою від 11 січня 2022 року Миронівський районний суд Київської області прийняв заяву КСП «Маслівське» про зміну предмета позову як заяву про зміну підстав позову.
Суд зазначив, що КСП «Маслівське» позовні вимоги, зазначені в пункті 1 позовної заяви, виклало у такій редакції: витребувати у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002, площею 4,11 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Водночас, дослідивши зміст первісної позовної заяви, місцевий суд вважав, що позивач змінив підстави, а не предмет позову.
Миронівський районний суд Київської області рішенням від 29 вересня 2023 року позов КСП «Маслівське» задовольнив частково.
Визнав недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 червня 2018 року №  1-М, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини», та витребував з володіння ОСОБА_1 у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002.
У задоволенні позовних вимог про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002, у комунальну власність Миронівської територіальної громади в особі Миронівської міської ради відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Задовольнивши позовну вимогу про витребування спірної земельної ділянки у володіння КСП «Маслівське», місцевий суд керувався тим, що з урахуванням обставин набуття ДП «СП «Маслівське» права постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акта, подальшого правонаступництва позивача після ДП «СП «Маслівське», яке відбулось внаслідок реорганізації (перереєстрації) цієї особи, без її ліквідації та набуття позивачем за наслідками приватизаційної процедури всіх прав та обов?язків ДП «СП «Маслівське», право постійного користування земельною ділянкою у позивача не припинилося. Отже, КСП «Маслівське» є титульним володільцем земельної ділянки, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001.
Суд урахував, що згідно з висновком земельно-технічної експертизи від 01 квітня 2021 року № 327/04-2021 на земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, повністю накладається земельна ділянка, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002.
Місцевий суд зазначив, що передання ОСОБА_1 частини земельної ділянки, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, відбулося поза волею власника, оскільки станом на 22 травня 2018 року органом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, було Державне агентство земельних ресурсів України, а Миронівська РДА не мала повноважень на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.
Крім того, рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі № 371/318/17 за ОСОБА_1 визнано право на отримання у власність земельної частки (паю) у розмірі 4,57 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Маслівської сільської ради, із резервного фонду земель, переданих у державну власність при розпаюванні КСП «Маслівське».
Місцевий суд зазначив, що матеріали справи не містять інформації про те, що земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, передано до резервного фонду та у державну власність при розпаюванні КСП «Маслівське».
Суд першої інстанції посилався на те, що законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою, зокрема титульним володільцям.
Оцінивши втручання у право ОСОБА_1 на майно, суд урахував, що  вона безвідплатно набула право власності на спірну земельну ділянку, яка вибула із власності держави та користування позивача не з їхньої волі, тому дійшов висновку про витребування майна в порядку статей 387, 388 ЦК України.
Враховуючи норми законодавства щодо продовження строків позовної давності на строк дії карантину, а також те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 14 травня 2021 року, місцевий суд дійшов висновку, що за вимогою про витребування земельної ділянки у володіння позивача позовна давність не спливла.
Задовольнивши вимогу про визнання недійсним договору оренди землі суд першої інстанції зазначив, що правова підстава, відповідно до якої ОСОБА_1 набула права власності на спірну земельну ділянку, є незаконною, тому у ОСОБА_1 не виникло права на розпорядження спірною земельною ділянкою, отже, договір оренди спірної земельної ділянки, укладений 11 червня 2018 року між нею та ТОВ «Нива Миронівщини», є недійсним на підставі частини першої статті 203 ЦК України.
Відмовивши у задоволенні позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки у власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не надав суду доказів, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах Миронівської територіальної громади чи доказів набуття повноважень на представлення інтересів територіальної громади в питаннях витребування належних до комунальної власності земельних ділянок.
У жовтні 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява КСП «Маслівське» про ухвалення додаткового рішення.
Миронівський районний суд Київської області додатковим рішенням від 22 листопада 2023 року стягнув із ОСОБА_1 , ТОВ «Нива Миронівщини» на користь КСП «Маслівське» витрати на правничу допомогу у розмірі 7 960,00 грн з кожного.
Не погодившись із вказаними рішеннями суду першої інстанції, ТОВ «Нива Миронівщини» оскаржило їх в апеляційному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення суду обґрунтовано тим, що суд не встановив зміст позивних вимог, правові норми, що підлягають застосуванню, та характер спірних правовідносин.
Суд безпідставно прийняв заяву про одночасну зміну підстав та предмета позову та прийняв і розглянув одночасно дві вимоги, заявлені постійним землекористувачем, про витребування земельної ділянки на користь власника (територіальної громади) та про витребування цієї земельної ділянки на користь титульного володільця.
Віндикація є неналежним способом захисту прав КСП «Маслівське».
Апеляційну скаргу на додаткове рішення мотивовано тим, що витрати на правничу допомогу, відшкодовані позивачу, не є фактично понесеними, неминучими та співмірними.
ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 листопада 2023 року, не погоджуючись з неминучістю та співмірністю витрат на правничу допомогу. Доводи її апеляційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги ТОВ «Нива Миронівщини» на додаткове рішення.
Київський апеляційний суд постановою від 14 серпня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Нива Миронівщини» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 22 листопада 2023 року залишив без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 листопада 2023 року залишив без задоволення.
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 
2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 22 листопада 2023 року залишив без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками та мотивами суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки у володіння КСП «Маслівське» та визнання недійсним договору оренди землі.
У частині висновків про відмову у задоволенні позову про витребування спірної земельної ділянки у комунальну власність апеляційний суд, залишивши рішення місцевого суду без змін, водночас зазначив, що суд першої інстанції не прийняв до розгляду заяву КСП «Маслівське» від 19 жовтня 2021 року про зміну предмета позову, тому відхилив доводи апеляційної скарги ТОВ «Нива Миронівщини»щодо виходу судом першої інстанції за межі предмета позову, оскільки місцевий суд вирішив спір відповідно до позовних вимог первісної редакції позовної заяви КСП «Маслівське».
У частині залишення без змін додаткового рішення апеляційний суд керувався тим, що місцевий суд з урахуванням заяви про зменшення розміру судових витрат обґрунтовано зменшив розмір витрат на правничу допомогу з 31 840,00 грн до 15 920,00 (7 960,00 грн з кожного відповідача).
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У касаційній скарзі ТОВ «Нива Миронівщини» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в позові та у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме суди не застосували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18, від 10 квітня 2024 року у справі № 520/8065/19, від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц; постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17; постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 925/913/19, від 10 травня 2023 року у справі № 199/8392/16, від 12 липня 2023 року у справі № 757/61314/18-ц, від 14 вересня 2023 року у справі № 279/5280/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19, від 23 березня 2023 року у справі № 824/118/22, від 13 грудня 2023 року у справі № 371/429/21, від 23 травня 2024 року у справі № 395/916/22.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, які були уточнені в редакції заяви про зміну предмета позову.
Позивач заявою про зміну предмета позову одночасно змінив предмет і підстави позовних вимог.
Суди застосували віндикацію, яка є неналежним способом захисту прав позивача, який не є власником спірної земельної ділянки.
Суди не перевіряли добросовісність кінцевого набувача спірної земельної ділянки.
ТОВ «Нива Миронівщини» просило стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, понесені в суді касаційної інстанції.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу КСП «Маслівське» заперечує проти задоволення касаційної скарги, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Віндикація застосовна як щодо вимог власника, так і щодо вимог титульного володільця.
ТОВ «Нива Миронівщини» не є кінцевим набувачем спірної земельної ділянки, тому безпідставними є його доводи про відсутність оцінки добросовісності ОСОБА_1 .
Клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції ТОВ «Нива Миронівщини» заявило без розрахунку таких витрат та без доказів їх фактичного понесення.
Рух справи у суді касаційної інстанції
23 вересня 2024 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ТОВ «Нива Миронівщини» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2023 року, додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали. 
У жовтні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
КСП «Маслівське» утворено відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 29 лютого 2012 року № 141-25-2/1 та протоколу установчих зборів КСП «Маслівське» від 12 грудня 2012 року № 1, шляхом перетворення ДП «СП «Маслівське», та є правонаступником цього державного підприємства, в тому числі щодо права постійного користування землею.
ДП «СП «Маслівське» набуло право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, загальною площею 392,0472 га, на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153877, виданого Управлінням земельних ресурсів у Миронівському районі 23 грудня 2009 року, який зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 030994900010.
Відповідно до відомостей Плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське» земельна ділянка, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, входить до переліку майна об?єкта приватизації. Це підтверджується витягом зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого протоколом загальних зборів членів КСП «Маслівське» від 19 березня 2018 року № 01-18 (т. 1, а. с. 76), витягом зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого протоколом установчих зборів членів КСП «Маслівське» від 12 грудня 2012 року № 1 (т. 1, а. с. 44), наказом регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 29 лютого 2012 року № 41-25-2/1 (т. 2, а. с. 22), планом приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське» (т. 2, а. с. 23-33), наказом регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 21 грудня 2012 року № 25-7/1 (т. 2, а. с. 21), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 28 квітня 2021 року (т. 1, а. с. 40-42), державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії № ЯЯ № 153877, виданим Управлінням земельних ресурсів у Миронівському районі 23 грудня 2009 року (т. 1, а. с. 75).
Відповідно до висновку експерта від 01 квітня 2021 року № 327/04-2021 за результатами проведення земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 12020110220000279, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, на земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, накладається земельна ділянка, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002, площею 4,1100 га (т. 1, а. с. 23-29).
Земельна ділянка, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002, належить до земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать на праві власності ОСОБА_1 , яка набула її у власність на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі № 371/318/17 та розпорядження Миронівської РДА від 22 травня 2018 року № 165.
Земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002, ОСОБА_1 набула у власність на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 22 травня 2018 року № 165 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області».
Згідно з преамбулою вказаного розпорядження рішення прийнято відповідно до статей 17, 186 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, статей 1-3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)», статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», заяви ОСОБА_1 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області (т. 1, а. с. 55).
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі № 371/318/17 за ОСОБА_1 визнано право на отримання у власність земельної частки (паю) із резервного фонду земель, переданих у державну власність при розпаюванні КСП «Маслівське», розміром 4,57 умовних кадастрових гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області (т. 1, а. с. 63, 64).
Спірну земельну ділянку ОСОБА_1 передала в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» на підставі договору оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1. Це підтверджується відомостями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 20 квітня 2021 року № № 270746649, 253458791 (т. 1, а. с. 30, 134), договором оренди земельної ділянки від 11 червня 2018 року № М-1 (т. 2, а. с. 44-48), актом приймання-передавання земельної ділянки від 11 червня 2018 року, який є додатком до договору оренди земельної ділянки (т. 2, а. с. 49).
Згідно з протоколом Загальних зборів трудового колективу і ініціативної групи пенсіонерів ДП «СП «Маслівське» від 06 липня 2012 року прийнято рішення: визначити організаційно-правову форму новоствореного підприємства під час приватизації ДП «СП «Маслівське», а саме Сільськогосподарський виробничий кооператив «Маслівський»; звернутися до Миронівської районної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту роздержавлення та приватизації земель ДП «СП «Маслівське» відповідно до статті 25 ЗК України, орієнтовною площею 1 968,00 га, з подальшим виготовленням державних актів на земельні ділянки, які будуть власністю членів трудового колективу і прирівняних до них осіб чисельністю 350 осіб. До протоколу додано список членів КСП «Маслівське» та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання земельних паїв (т. 2, а. с. 37, 38).
Згідно з висновком науково-правової експертизи від 26 листопада 2020 року № 126/226-е щодо дотримання земельного законодавства України під час приватизації земель колишнього державного сільськогосподарського підприємства, яке реорганізоване у колективне сільськогосподарське підприємство, поданим позивачем, з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності перейшли від Миронівської РДА до територіального органу Державного агентства земельних ресурсів у Київській області, відповідно до Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (т. 1, а. с. 77-82).
Відповідно до повідомлення Обухівської районної військової адміністрації Київської області від 31 січня 2022 року № 60/07-15/212 проєкт приватизації земель ДП «СП «Маслівське» на зберіганні в архівному відділі Обухівської РДА не перебуває (т. 2, а. с. 35, 36).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження                                       № 61-2417сво19).
Згідно з матеріалами справи у травні 2021 року КСП «Маслівське» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Нива Миронівщини», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якому просило:
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у державну власність  в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області та у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002; 
- визнати недійсним договір оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини».
У жовтні 2021 року КСП «Маслівське» подало заяву про зміну предмета позову в частині зміни пункту 1 позовних вимог, викладених у первісній позовній заяві.
З посиланням на Закон № 1423-IX позивач зазначив, що земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні КСП «Маслівське», перейшла з державної власності у власність територіальної громади (комунальну).
У заяві про зміну предмета позову просило витребувати спірну ділянку у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради та виклало пункт 1 позовних вимог прохальної частини позовної заяви у новій редакції, а саме витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002.
Ухвалою від 11 січня 2022 року Миронівський районний суд Київської області прийняв заяву КСП «Маслівське» про зміну предмета позову як заяву про зміну підстав позову.
Суд зазначив, що КСП «Маслівське» позовні вимоги, зазначені в пункті першому позовної заяви, виклало у такій редакції: витребувати у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002, площею 4,11 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Водночас, дослідивши зміст первісної позовної заяви, місцевий суд вважав, що позивач змінив підстави, а не предмет позову.
Суд першої інстанції розглянув такі позовні вимоги КСП «Маслівське»:
- про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 у володіння КСП «Маслівське» земельної ділянки, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002 (вимогу задоволено); 
- про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради земельної ділянки, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002 (у задоволенні вимоги відмовлено); 
- про визнання недійсним договору оренди землі від 11 червня 2018 року                        № М-1, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» (вимогу задоволено).
Апеляційний суд погодився з висновками та мотивами суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки у володіння КСП «Маслівське» та визнання недійсним договору оренди землі.
Водночас у частині висновків про відмову у задоволенні позову про витребування спірної земельної ділянки у комунальну власність апеляційний суд, залишивши рішення місцевого суду без змін, виснував, що суд першої інстанції не прийняв до розгляду заяву КСП «Маслівське» від 19 жовтня 2021 року про зміну предмета позову, тому відхилив доводи апеляційної скарги ТОВ «Нива Миронівщини» щодо виходу судом першої інстанції за межі предмета позову, оскільки місцевий суд вирішив спір відповідно до позовних вимог первісної редакції позовної заяви КСП «Маслівське».
У касаційній скарзі заявник, зокрема, посилається на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, які було змінено з урахуванням заяви про зміну предмета позову, та прийняв до розгляду заяву про одночасну зміну предмета та підстав позову.
Верховний Суд частково погоджується з доводами касаційної скарги з огляду на таке. 
У частині першій статті 13 зазначеного Кодексу визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина третя цієї ж статті прямо декларує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу (постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі).
Від підстав позову необхідно відрізняти правові підстави позову (юридичне обґрунтування позову) - юридичну кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно надати правову кваліфікацію спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (постанови Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 759/17146/20 (провадження № 61-7914св23), від 22 травня 2024 року у справі № 128/285/18 (провадження № 61-15740св23) та інші).
Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання в справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, виснувала, що в разі надходження до суду такої заяви суд з огляду на її зміст, а також зміст раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.
Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.
Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Водночас під час подання такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
Стаття 188 ЦПК України містить правила об`єднання і роз`єднання позовів.
Згідно із частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Однак таке об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві під час звернення з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими похідними вимогами після порушення провадження в справі для його спільного розгляду з первісним позовом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначила, що оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то в разі подання позивачем заяви в підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та всупереч принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).
У справі, що переглядається, у позовній заяві КСП «Маслівське» заявило такі позовні вимоги:
у пункті 1 прохальної частини просило витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у державну власність в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області та у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002, фактично об`єднавши дві вимоги, а саме про витребування земельної ділянки у власність держави та про витребування земельної ділянки у володіння позивача;
у пункті 2 прохальної частини просило визнати недійсним договір оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини».
У прохальній частині заяви про зміну предмета позову КСП «Маслівське» виклало пункт 1 своїх позовних вимог, зазначених у прохальній частині первісної позовної заяви, у новій редакції, а самевитребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:023:0002.
Також зазначило, що пункт 2 позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, викладений у прохальній частині первісної позовної заяви, залишається незміненим.
Ухвалою від 11 січня 2022 року Миронівський районний суд Київської області прийняв заяву КСП «Маслівське»від 19 жовтня 2021 року як таку, якою змінено підстави позову.
Верховний Суд зазначає, що у разі зміни підстав позову матеріально-правова вимога (предмет) залишається незмінною. 
У справі, що переглядається, позивач заявою про зміну предмета позову від 19 жовтня 2021 року змінив зміст пункту 1 своїх позовних вимог, зазначених у прохальній частині первісної позовної заяви.
Верховний Суд також зазначає, що за змістом заяви про зміну предмета позову позивач посилався лише на зміну органу владних повноважень як власника спірної земельної ділянки, в інтересах якого позивач просив витребувати земельну ділянку, з ГУ Держгеокадастру у Київській областіна Миронівську міську територіальну громаду в особі Миронівської міської ради.
Зміни під час провадження у справі в адміністративно-територіальному устрої та перехід права розпорядження певними земельними ділянками від держави до територіальної громади не впливають на можливість задоволення позову у разі його обґрунтованості та виконання рішення суду на користь належного суб`єкта (територіальної громади).
Подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18.
Крім того, колегія суддів зазначає, що зміна власника земельної ділянки відповідно до Закону № 1423-IX, на користь якого заявлено позовну вимогу про її витребування, може здійснюватися у порядку правонаступництва, а не у порядку зміни предмета чи підстав позову.
Подібні висновки щодо правонаступництва у разі зміни власника земельної ділянки, в інтересах якого заявлено позов про її витребування / повернення, на підставі Закону № 1423-IX викладено у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 911/1937/21, від 29 листопада 2023 року у справі № 911/2670/19, від 08 січня 2025 року у справі № 695/558/19 (провадження № 61-15771св23).
Суд апеляційної інстанції, залишаючи оскаржуване рішення без змін, керувався тим, що місцевий суд, не прийнявши до розгляду заяву КСП «Маслівське» від 19 жовтня 2021 року про зміну предмета позову, вирішив справу за первісними позовними вимогами, водночас залишив поза увагою зміст первісної позовної заяви, заяви КСП «Маслівське» від 19 жовтня 2021 року про зміну предмета позову та ухвали суду першої інстанції від 11 січня 2022 року про прийняття заяви КСП «Маслівське» про зміну предмета позову, де останнє просило витребувати земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради.
Отже, апеляційний суд неправильно застосував норми процесуального права та не врахував сталу практику Верховного Суду, зокрема висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23), на які посилається заявник у касаційній скарзі.
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що місцевий суд, не прийнявши до розгляду заяву позивача від 19 жовтня 2021 року про зміну предмета позову, розглянув справу у межах позовних вимог, зазначених у первісній позовній заяві, та не перевірив, у якій частині позивач змінив пункт 1 прохальної частини первісної позовної заяви, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
З урахуванням того, що вимога про визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ «Нива Миронівщини» як орендарем, є пов`язаною із вимогою про витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 , а зміст заяви про зміну предмета позову в цілому підлягає перевірці, то постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З огляду на те, що встановлено наявність підстави для направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не оцінює доводів касаційної скарги щодо неналежного способу захисту, обраного позивачем, та добросовісності кінцевого набувача спірної земельної ділянки.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо розподілу судових витрат
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18)).
Отже, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Верховний Суд також не вирішує питання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених заявником у суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 389, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     І. М. Фаловська
Судді                                                                                                              В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Пророк
В. В. Сердюк