КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/28123/21
провадження № 22-ц/824/727/2025
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
21 березня  2025 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну  справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення  суми сплаченого  страхового  відшкодування, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на заочне  рішення Білоцерківського  міськрайонного  суду  Київської області від 22 лютого 2024 року в складі судді  Бебешко  М. М.,
 
встановив:
 
08.11.2021 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ "СК  "АРКС")  звернулось  до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення  суми сплаченого  страхового  відшкодування.
Позовні  вимоги обґрунтовано тим, що 25 квітня 2018 року між Приватним акціонерним товариством  "Страхова  компанія "АХА Страхування», назву якого  змінено  на  ПрАТ «СК «АРКС» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного  транспорту "Все включено" №116743а8кп, предметом якого є страхування транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Зазначало,  що 07 грудня 2018 року  у м. Києві на Південному  мосту в напрямку  правого  берега  сталася  дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю вказаного транспортного засобу, власником  якого  є  ОСОБА_2 , та транспортного засобу Mersedes Benz GL 550», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  під керуванням ОСОБА_1 , унаслідок чого транспортні  засоби отримали механічні  пошкодження. 
Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 30  січня 2019 року зазначена ДТП сталася з вини відповідача. 
Власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Дана ДТП була визнана страховим випадком, про що складено страхові акти № АХА 2452415  та №АХА 2471173 від 07 червня  2019 року,  та  позивачем було виплачено страхове відшкодування на загальну  суму  43 530 грн. 
Вказувало, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність  власника  автомобіля  Mersedes Benz GL 550», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована  в ПАТ  "НАСК  "Оранта", полісом  АК 9624083  встановлений ліміт відповідальності у розмірі 100 000 грн.
ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування з  урахуванням  коефіцієнту фізичного  зносу автомобіля  «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у  розмірі 27 708 грн.  
Після сплати вказаної суми різниця розміру збитків, які не відшкодовані, складає 15822 грн, яка підлягаєстягненню з ОСОБА_1 .
Ураховуючи викладене, ПрАТ «СК «АРКС» просило суд стягнути з відповідача на його користь  суму сплаченого  страхового  відшкодування в розмірі  15 822 грн,  а також суму сплаченого  судового  збору. 
Заочним рішенням Білоцерківського  міськрайонного  суду  Київської області від  22 лютого  2024 року  в задоволенні  позову  відмовлено.  
04.03.2024 ПрАТ "СК "АРКС"  подало апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати  рішення  Білоцерківського  міськрайонного  суду  Київської області від  22 лютого  2024 року  та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Вважає, що  суд першої інстанції  неповно  з`ясував всі обставини справи та дійшов помилкового  висновку про  відмову в стягненні  з  відповідача  різниці між  сумою сплаченою  на  виконання  договору  добровільного  страхування  та виплатою  ПАТ  "НАСК "ОРАНТА", яка становить  15  822 грн. 
Правом надання  відзиву на  апеляційну  скаргу відповідач не  скористався.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України в редакції, що  діяла  на  час відкриття апеляційного провадження,   передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що  25 квітня 2018 року між Приватним акціонерним товариством  "Страхова  компанія "АХА Страхування», назву якого  змінено  на  ПрАТ «СК «АРКС» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного  транспорту "Все включено" №116743а8кп, предметом якого є страхування транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
07 грудня 2018 року  у м. Києві на Південному  мосту в напрямку  правого  берега  сталася  дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю вказаного транспортного засобу, власником  якого  є  ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Mersedes Benz GL 550», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  під керуванням  ОСОБА_1 , унаслідок чого транспортні  засоби отримали механічні  пошкодження. 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2019  року встановлено,  що  дана  ДТП сталася в результаті порушення   водієм ОСОБА_1   вимог    пунктів 2.3.б, 13.1 ПДР  України,  якого визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф.
Відповідно  до страхових актів № АХА 2452415  та №АХА 2471173 від 07 червня  2019 року та розрахунків  страхового  відшкодування вартість  відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала  33 570  грн  та 9 960  грн,  всього  43 530 грн.
За  наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування,   ПрАТ «СК «АРКС»  виплачено  суму  страхового  відшкодування  ОСОБА_2   н азагальну  суму  43 530  грн (а.с.38, 39).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mersedes Benz GL 550», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована ПАТ  "НАСК  "Оранта" згідно  з Полісом  АК 9624083,   встановлений ліміт відповідальності у розмірі 100 000 грн.
ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування з  урахуванням  коефіцієнту фізичного  зносу автомобіля  «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у  розмірі 21 408 грн  та 6 300  грн,  всього 27 708 грн.
Звертаючись з позовом у даній справі позивач послався на те, що відповідач, як страхувальник за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за завданий збиток повинен відшкодувати  різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхуванняназемного транспорту №116743а8кп від 25.04.2018  та  сумою страхового відшкодування виплаченою за Полісом АК 9624083 у розмірі  15 822 грн. 
 Позивач зазначав, що виплата страхового відшкодування страховиком відповідача відбулася з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а  тому вказана виплата не у повному обсязі відшкодувала фактичні збитки, що виникли внаслідок зазначеної ДТП.
Ухвалюючи рішення  про  відмову в задоволенні  позову суд першої інстанції  виходив з того,  що  розмір страхового відшкодування, виплачений позивачем потерпілій особі ОСОБА_2 становить 43 530 грн, вказана сума не перевищує ліміту страхової відповідальності в сумі 100 000 грн.  Задоволення позову призведе до порушення принципу страхування власників наземних транспортних засобів, за яким цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу в межах суми страхового відшкодування покладена на страховика, а винна особа має відшкодувати шкоду, яка не покривається розміром страхового відшкодування.
Колегія суддів не  погоджується  з висновком   суду  першої інстанції  з огляду  на таке. 
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Натомість відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
У справі, яка розглядається,  позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Як вбачається з матеріалів справи, виплата страхового відшкодування страховиком відповідача відбулася з вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу,  отже вказана виплата не у повному обсязі відшкодувала фактичні збитки, що виникли внаслідок зазначеної ДТП.
Оскільки відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СК «АРКС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає шкода у порядку суброгації у розмірі 15 822 грн. 
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового  рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з  ОСОБА_1  на користь ПрАТ «СК «АРКС» підлягають  стягненню судові витрати,  понесені за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції,  в сумі 5 675 грн (2 270  грн  +3 405 грн).
Керуючись ст. 367, 368, 369, 376, 381- 384 ЦПК України апеляційний  суд
 
постановив: 
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.
Заочне  рішення Білоцерківського  міськрайонного  суду  Київської області від 22 лютого 2024 року  скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»  задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ,  АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (ЄДРПОУ 20474912,  04070, м. Київ,  вул. Іллінська, 8)  суму сплаченого  страхового  відшкодування   в розмірі 15 822 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ,  АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (ЄДРПОУ 20474912,  04070, м. Київ,  вул. Іллінська, 8)  судові витрати по сплаті судового  збору в сумі 5 675 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційній інстанції не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                          Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                            І. М. Рейнарт                
 
                                                                                      Т. І. Ящук