ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2025 року	Львів	Справа № 380/5568/25 пров. № А/857/19933/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року (судді Крутько О.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/5568/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо визначення ОСОБА_1 78 % розміру суддівської винагороди при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за Протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії від 22.10.2024 року (рішення 134550010547 від 23.10.2024 про перерахунок пенсії), зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди, встановленої Довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 194 від 23.08.2024 року з моменту виникнення права - 08.08.2024.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, а саме рішенням №134550010547 ОСОБА_1 було призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 78% суддівської винагороди. В результаті проведеного перерахунку довічне грошове утримання ОСОБА_1 призначено з врахуванням страхового стажу 45 років 11 місяців 23 дні (в тому числі стаж судді 34 роки 01 місяць 25 днів), та посадового окладу – 143776,80 грн згідно довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 23.08.2024 №194. На дату звернення розмір довічного грошового утримання становить 112145,90 грн. (загальний відсоток розрахунку від заробітку – 78), тобто відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Вищої ради правосуддя №2420/0/15-24 від 09.07.2024 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Франківського районного суду м. Львова у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №2074/0/15-24 від 08.08.2024 “Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Франківського районного суду міста Львова у зв`язку з поданням заяви про відставку” за результатами вивчення доданих до заяви про відставку документів щодо визначення наявності в судді ОСОБА_1 відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме актів про призначення, обрання на посаду судді, копій паспорта, трудової книжки, диплома, довідки про роботу на посаді судді, Вища рада правосуддя встановила, що до стажу, який дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді – 34 роки 1 місяць 16 днів; половина строку навчання в юридичному навчальному закладі – 2 роки 5 місяців 1 день; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для обрання на посаду судді – 2 роки 10 місяців 4 дні. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку, становить 39 років 4 місяці 21 день. 
Позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та з 16.08.2024 отримує довічне грошове утримання судді у відставці. Розмір довічного грошового утримання позивача склав 74%. 
Довічне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено виходячи зі страхового стажу 45 років 1 місяців 23 дні, в тому числі стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання суддів – 34 роки 01 місяць 25 днів.
Позивачка, вважаючи протиправними дії відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, звернулася з цим позовом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Законом України “Про судоустрій та статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VIII) визначені основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII передбачено, що суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно з частиною першою статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Водночас, відповідно до абзацу 4 п. 34 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Судом встановлено, що на час обрання позивачки на посаду судді (22.06.1990) законодавством не було передбачено право судді на відставку, а відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 14.06.2018 у справі №9901/382/18, застосуванню підлягає законодавство, яке діяло на день обрання судді безстроково.
Згідно частини 1 статті 43 Закону України “Про статус суддів” від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Крім цього, згідно з абзацом 2 статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів” до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
В подальшому, після втрати чинності ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів” в березні 2008 року, питання врахування інших (крім роботи на посаді судді) періодів діяльності до стажу роботи, що дає право на відставку, було врегульовано нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 “Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів”
Відповідно до пункту 3-1 цієї Постанови до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби та календарний період проходження строкової військової служби.
Отже, аналіз зазначених норм законодавства в контексті спірних правовідносин дає підстави дійти висновку, що до стажу роботи, що дає позивачу право на відставку та одержання довічного грошового утримання, крім часу роботи на посадах судді, зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах.
Відповідно до частини 2 статті 137 Закону № 1402-VIII (у чинній редакції) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Тобто, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18.
У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №2862-ХІІ (в редакції, яка діяла на час призначення позивача на посаду судді безстроково) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя 2420/0/15-24 від 08.08.2024 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Франківського районного суду м. Львова у зв`язку з поданням заяви про відставку. У рішенні зазначено, що за результатами вивчення доданих до заяви про відставку документів щодо визначення наявності в судді ОСОБА_1 відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме актів про призначення, обрання на посаду судді, копій паспорта, трудової книжки, диплома, довідки про роботу на посаді судді, Вища рада правосуддя встановила, що до стажу, який дає йому право позивачу на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді – 34 роки 1 місяць 16 днів; половина строку навчання в юридичному навчальному закладі – 2 роки 5 місяців 1 день; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для обрання на посаду судді – 2 роки 10 місяців 4 дні. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку, становить 39 років 4 місяці 21 день. 
При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Така позиція суду узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі №592/3694/17, від 20.04.2021 у справі № 344/5707/19 та у постанові від 14.05.2021 у справі №592/3354/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
При цьому, неправомірним є позбавлення особи, зокрема судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. Виключно шляхом прийняття закону дозволяється змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.
Таким чином колегія суддів погоджується із встановленим висновком суду першої інстанції, що загальний стаж позивачки для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 39 років 4 місяці 21 день.
Законом № 1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, згідно з яким розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи з його стажу повних 39 років, повинен становити 88%, з яких: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 38% (19 роки * 2%) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи та висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка згідно наказу вів 15.08.2024 відрахована зі штату Франківського районного суду м. Львова, довічне грошове утримання судді у відставці отримує з 16.08.2024, отже оскільки суб`єкт владних повноважень в особі відповідача діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України суд першої інстанції правильно вирішив зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці з 16.08.2024, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягають.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 8 листопада 2021 року у справі № 580/492/21 (пункти 71-73, 77) вказав, що «статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.».
Така позиція Верховного Суду є усталеною і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від останньої.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі №380/5568/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 23.05.2025