ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22ц/821/7/25 Номер провадження 22-ц/821/10/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/3056/23 Категорія: 311010200 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року	м. Черкаси	

       Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Карпенко О.В.
секретар Широкова Г.К.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;
особа, яка подала апеляційні скарги – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року та на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

16.05.2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона працювала до 18.04.2023 року на посаді начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Черкаського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області.
Наказом голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції № 105-к від 10.04.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади з 18.04.2023 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення є наказ № 10 від 16.01.2023 року «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області».
Вказує, що після отримання попередження про наступне звільнення очікувала від роботодавця пропозиції іншої роботи, і якби їй така робота була запропонована, вона б погодилась на неї, але цього не відбулося. Крім того, на час отримання попередження та на час звільнення її з посади, у штаті Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області були наявні ряд вакантних посад.
Вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає до скасування, оскільки правонаступником органів Фонду є Пенсійний фонд України та його територіальні органи і в порушення вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України позивачу не було запропоновано як на момент вручення попередження про наступне звільнення від 17.01.2023 року, так і протягом часу до дня звільнення з роботи 18.04.2023 року іншу роботу. Дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки всі працівники повинні були включатися до штату Пенсійного фонду України автоматично. Між тим, відповідачем не було виконано обов`язок по працевлаштуванню позивача і не запропоновано іншої вакантної посади.
Вказує, що у наказі про звільнення з посади, не зазначена конкретна підстава звільнення позивача, незважаючи на кілька підстав, які зазначені у п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.
Позивач вказує, що відповідачем завдано моральної шкоди, яку оцінює у 30000 грн., оскільки були порушені трудові права позивачки, вона морально страждала, втратила нормальні життєві зв`язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
З врахуванням уточнених вимог ОСОБА_2 просить суд : - визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення №105-к від 10.04.2023 року; поновити на посаді начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення або іншій рівнозначній посаді у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 11930 грн. 29 коп., починаючи з 19.04.2023 року до прийняття рішення у справі; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30000 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ №105-к від 10.04.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Черкаського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Черкаській області
Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46465 грн. 34 коп. з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп.
В іншій частині відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в дохід держави судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць.
В іншій частині відмовлено.
03.08.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області до суду подано заяву про роз`яснення вказаного судового рішення. Заява мотивована тим, що у рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 року не вказана сума, яка підлягає до стягнення за один місяць, враховуючи задоволені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а в частині стягнення за один місяць рішення підлягає до негайного виконання. Крім того, вказано, що у Головному управлінні відсутній відділ страхових виплат та матеріального забезпечення, посада позивача не відноситься до посад державної служби і, відповідно не відноситься до жодної із категорій державної служби, передбаченої чинним законодавством. Без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець на іншу різнозначну вакантну посаду, а її посада у Фонді не відносилася до державної служби. Позивач не подавала до ГУ ПФУ в Черкаській області документи для працевлаштування. При цьому, суд вирішив поновити позивача на посаді, рівнозначній посади начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення ГУ. Наявне у заяві посилання на штатний розпис ГУ на 2023 рік із визначеними управліннями та відділами. Враховуючи п. 6 ч. 2 ст. 2 ЗУ № 889-УІІІ, штатний розпис на 2023 рік, з метою правильного виконання рішення суду в частині встановлення рівнозначної посади посаді начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення необхідне роз`яснення судом прийнятого ним рішення щодо даного питання.
З урахуванням викладеного, відповідач просить суд роз`яснити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення суду від 31.07.2023 року, а саме: на якій посаді згідно штатного розпису Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області на 2023 рік має бути поновлений позивач? Яку суму середнього заробітку Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повинно сплатити позивачу за один місяць?
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2023 року у задоволенні заяви про роз`яснення рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 року відмовлено.
29 серпня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2023 року у якій просить зазначену ухвалу скасувати, заяву Головного управління про роз`яснення рішення суду від 31.07.2023 року повернути до Придніпровського районного суду м. Черкаси для розгляду заяви про роз`яснення рішення у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду винесена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що відповідач з метою своєчасного та правильного виконання рішення суду звернувся з заявою про його роз`яснення, оскільки законодавством заборонено переведення/поновлення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі. Для особи, яка не працювала на посаді державної служби в державному органі, неможливо визначити рівнозначну посаду з урахуванням положень Закону №889.
Посилається на норму ст. 192 ЦК України та вказує, що судом не враховані норми права які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого ним було винесено ухвало про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, що в свою чергу унеможливлює виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 року.
07 вересня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 року та на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.07.2023 року, що не підлягає окремому оскарженню окремо від рішення суду, яка включається до апеляційної скарги на рішення суду, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.07.2023 року та закрити провадження з підстав, визначених статтею 255 ЦПК України, скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2023 року та прийняте нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, не ґрунтуються на засадах верховенства права. Висновки суду, зазначені в судовому рішенні є помилковими, не узгоджуються із застосованим законодавством та фактичними обставинами справи.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що законодавством не встановлено жодних заборон на переведення позивача, як працівника УВД ФССУ в Черкаській області, у випадку реорганізації юридичної особи (працівники якої не є державними службовцями) на посаду державної служби до органу, до якого здійснюються приєднання внаслідок реорганізації. Посади працівників ФСС України на відміну від працівників Пенсійного фонду не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.
Скаржник в апеляційній скарзі посилається на ст. 41 Закону № 889 згідно якої без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те, що тимчасове спрощення процедури призначення на посади державної служби свідчить про можливість переведення позивача, який не є державним службовцем на посаду державної служби.
Вважає помилковим висновок суду, що законодавством не встановлено жодних заборон на переведення позивача, який не є державним службовцем на посаду державної служби не відповідає положенням Закону № 889 та правовим висновкам Верховного Суду. Висновок суду, що головне управління мало запропонувати позивачу, який не є державним службовцем посаду державної служби не узгоджується з чинним законодавством.
Вказує, що введення до штатного розпису посади не державної служби, яка передбачає здійснення повноважень безпосередньо пов`язаних із виконанням завдань і функцій Головного управління, буде суперечити вимогам Закону № 1058. Суд покладаючи на головне управління обов`язок з поновлення позивача на рівнозначній посаді повинен був з`ясувати, яка посада є рівнозначною тій, яку позивач обіймав до звільнення.
Вважає, що суд першої інстанції вказуючи на необхідність внесення змін до штатного розпису та поновлення на рівнозначній посаді – фактично зобов`язує Головне управління, як суб`єкта владних повноважень прийняти владно-управлінські рішення, які суперечать законодавству та які не можливо виконати, тобто покладає на державний орган нереальне до виконання зобов`язання.
Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Закону № 2136-IX на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43,44 Конституції України. Суд першої інстанції не врахував судову практику, щодо розгляду трудових спорів в умовах воєнного стану.
Щодо незаконності ухвали суду від 21.07.2023 року про відмову у закритті провадження у даній справі, скаржник вказує, що суд дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду справи у порядку цивільного судочинства., не врахував що позивачем заявлено вимоги про поновлення на роботі на посаді публічної служби в Головному управлінні, а позивачем фактично оскаржуються владно-управлінські рішення суб`єкта владних повноважень, що входить за рамки правовідносин врегульованих КЗпП України.
Посилається на правову позицію ВПВС викладену у постанові від 22.01.2020 року у справі № 813/1045/18, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Вважає, що для вирішення позовних вимог позивача, зокрема про відшкодування шкоди заподіяної рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, наявності/відсутності законодавчих підстав для поновлення позивача на публічній службі необхідно вирішити публічно-правовий спір.
З урахуванням викладеного, вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а відтак підлягає скасуванню.
18 березня 2023 року від ОСОБА_1 на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відзив мотивований тим, що оскаржуване рішення суду від 31.07.2023 року є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що від управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області його права та обов`язки в порядку правонаступництва перейшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в тому числі і обов`язок щодо працевлаштування позивача, а тому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві (установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Вважає, що посилання відповідача на те, що неможливо переводити працівників органів фонду соціального страхування, на яких поширюється законодавство про працю, - на наявні вакантні/тимчасово вакантні посади державної служби в органах пенсійного фонду є безпідставними. Вказує, що посилання відповідача на роз`яснення Міністерства економіки України від 13.01.2023 року № 4706-05/1622-03 не заслуговують на увагу, оскільки листи – це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не містять нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Враховуючи, що відповідач є правонаступником, до якого перейшли обов`язки в частині трудових відносин, а тому поновлення на рівнозначній посаді, на яку займала позивач в органах Фонду соціального страхування (начальник відділу страхових виплат та матеріального забезпечення) можливе.
Заслухавши доповідь судді-доповідача перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При розгляді справи встановлено, що з 01.01.2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 року № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким Закон україни від 23.09.1999 року № 1105- XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено в новій редакції.
Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1105 (в редакції Закону № 2620, що діє з 01.01.2023 року) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.
Таким чином законодавцем прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому виникли підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.
Постановою КМУ від 27.12.2022 року № 442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі - Постанова № 1442), зокрема:
- утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України);
- установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації;
- зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620.
Головою комісії з реорганізації ФСС України 16.01.2023 року видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 року.
На виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови КМУ від 27.12.2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», на підставі наказу комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України № 9-ОД від 16.01.2023 року «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області видано наказ «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про наступне їх вивільнення» від 16.01.2023 року № 9.
Попередженням про наступне звільнення від 17.01.2023 року № 09-09-82, ОСОБА_1 було повідомлено, що її посада з 18.04.2023 року буде скорочена, а оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції фонду соціального страхування України та його управлінь, інша робота у цьому Фонді їй не пропонується (т.1, а.с.23).
Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області № 105-к від 10.04.2023 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 18.04.2023 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України(т.1, а.с.22).
Зазначене звільнення оспорюється ОСОБА_1 , як таке, що проведено з порушенням вимог трудового законодавства, адже працівнику не було запропоновано переведення на іншу посаду, в органі, що утворюється в наслідок реорганізації.
Колегія суддів враховує, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні керуватися сутністю права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Подібні правові висновки викладені у постановах ВП ВС від 21.11.2018 року у справі № 520/13190/17, від 27.11.2018 року у справі № 820/3534/17.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (див. постанови від 12.10.2022 року у справі № 183/4196/21, від 08.06.2022 року у справі № 362/643/21, від 23.11.2021 року у справі № 641/5523/19 та інші).
Відповідно до статті 14 ЗУ «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статті 4 Закону україни «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – у редакціях до 01.01.2023 року) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України.
За змістом статей 4, 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – у редакціях до 01.01.2023 року) Фонд діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України, а бюджет Фонду затверджує Кабінет Міністрів України з огляду на сферу діяльності Фонду, спрямовану на задоволення публічного інтересу держави. Управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців. Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.
Відповідно до частини другої статті 81 ЦК України юридичні особи залежно від порядку їх створення поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Ця норма права містить вказівку на одну зі складових порядку створення юридичних осіб публічного права. У частині третій статті 81 ЦК України вказується, що в ЦК України встановлюється порядок створення виключно юридичних осіб приватного права, тоді, як порядок створення юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом. За частиною другою статті 169 ЦК України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Однією з ознак юридичної особи публічного права є реалізація публічних інтересів держави чи територіальної громади. Головна відмінність між ними полягає в тому, що юридичні особи приватного права створюються на підставі установчих документів (статуту або засновницького договору, якщо інше не встановлено законом) рівноправними суб`єктами на договірних засадах, що й визначає приватноправовий характер їх взаємовідносин (див. пункти 88 – 93 постанови ВП ВС від 10.07.2024 року у справі № 573/1020/22).
Тобто, Фонд належав до юридичних осіб приватного права.
За змістом пункту 12 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV та пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 (у редакціях до 01.01.2023 року), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.12.2023 року у справі № 442/3240/23-ц сформулював висновок про адміністративну юрисдикцію спорів у аналогічних справах з огляду на публічне правонаступництво між ФСС України і Пенсійним фондом України.  Касаційний суд зазначає, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У постанові від 09.12.2024 року у справі № 712/4776/23 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом № 2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування).
Спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги спрямовані на захист прав та інтересів працівника щодо поновлення її на посаді, у зв`язку зі звільненням, що належить до державної служби в органах Пенсійного фонду України, розгляд яких має відбуватись у порядку адміністративного судочинства, що не врахував суд першої інстанції.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частинами 1, 2, 4 ст. 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача в порядку письмового провадження, постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.
На підстава викладеного вище, та враховуючи наявність заяви (клопотання) позивача у справі ОСОБА_1 від 24.01.2025 року про передачу справи на розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року та ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2023 року, як такі, що ухвалені з порушенням встановленої законодавством юрисдикції, закрити провадження у даній цивільній справі та направити її для розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 378, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2023 року задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року задовольнити.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року та ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2023 року скасувати.
Провадження у справі № 711/3056/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди – закрити.
Передати дану справу для розгляду до Черкаського адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 23 квітня 2025 року.

Судді