П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/11209/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
24 квітня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання неправомірними, скасування постанов, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", в якому просив:
- визнати неправомірними та скасувати постанови про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом поміщення до карцеру від 11.06.2024 та "сувора догана" від 25.06.2024 відповідно;
- винести окрему ухвалу суду про заборону відповідачу здійснювати притягнення до дисциплінарної відповідальності на всій території ЗВК-58 у вигляді поміщення в карцер з міркувань тотального недофінансування продуктів харчування в системі ДКВС України для унеможливлення катування голодом;
- стягнути з відповідача в якості компенсації нанесеної позивачу моральної шкоди кошти в сумі 10 000,00 грн та зобов`язати перерахувати дані кошти на особистий рахунок позивача в ЗВК-58;
- при стягненні моральної компенсації, зобов`язати відповідача перерахувати з даної суми кошти в сумі 2000,00 грн в фонд БЛАГОДІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ "БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД "24";
- винести окрему ухвалу суду про притягнення відповідача до передбаченої законом відповідальності за порушення ним прав та свобод позивача.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.10.2024 позов задоволено частково, ухвалено: 
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про накладення дисциплінарного стягнення від 25.06.2024.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.    
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.10.2024 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувані постанови прийняті відповідачем з порушенням процедури та без урахування усіх обставин, що мають значення, для прийняття таких рішень. 
При цьому, суд першої інстанції проігнорував фактичні дані, яку вказують на порушення відповідачем прав позивача. Так, позивач зазначав, що відповідач: не переніс засідання комісії з 11.06.2024, незважаючи на об`єктивну неможливість отримання правової допомоги, адже лист позивача до Центру безоплатної вторинної правової допомоги направлений лише 10.06.2024; порушив норми КВК України, призначивши вид покарання, суворіший ніж передбачено законом, адже на момент накладення відповідного стягнення всі попередні дисциплінарні стягнення позивача були погашені; ввів суд в оману, вказавши про відсутність технічної можливості для користування інтернетом в приміщенні карцеру, адже роутер знаходиться в трьох метрах від камери №49 та добре подає сигнал; утримував позивача в умовах голоду, що підтверджує відповідь Мін`юсту від 16.01.2024 №ГД ДКВС-172/3 ГД/2024; намагався свідомо нанести шкоду здоров`ю позивача шляхом поміщення для проживання у камеру разом із засудженим, який палить.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що 04.06.2024 позивач допустив порушення пункту 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме допустив прояв дрібного хуліганства, під час роздачі їжі він висловлювався нецензурною лайкою в бік робітника з доставки їжі ОСОБА_2 . На неодноразово зроблені зауваження не реагував. Тому, на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді поміщення у карцер відповідно до постанови від 11.06.2024.
Також 19.06.2024 позивач допустив порушення пункту розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме безпідставно в категоричній формі відмовився від проживання в камері №45 сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, у зв`язку із чим а позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді поміщення у карцер відповідно до постанови від 25.06.2024.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відбуває покарання в секторі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі у державній установі "Замкова виправна колонія (№58)".
11.06.2024 та 25.06.2024 за результатами розгляду дисциплінарною комісією державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" питань про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, прийнято постанови про накладення на позивача дисциплінарних стягнень у виді: поміщення засудженого в карцер та суворої догани відповідно.
У постанові від 11.06.2024 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді поміщення у карцер зазначено, що 04.06.2024 о 11 год. 30 хв. засуджений допустив порушення пункту 4 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме допустив прояв дрібного хуліганства, під час роздачі їжі він висловлювався нецензурною лайкою в бік робітника з доставки їжі ОСОБА_2 . На неодноразово зроблені зауваження не реагував.
У постанові від 25.06.2024 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді суворої догани зазначено, що 19.06.2024 о 17 год. 20 хв. засуджений допустив порушення пункту 3 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме безпідставно в категоричній формі відмовився від проживання в камері №45 сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі.
Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернувся до суду.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував доводи позивача про порушення його права на правову допомогу під час прийняття постанови про накладення дисциплінарного стягнення від 25.06.2024, а тому така постанова є протиправною.
При цьому, доводи позивача щодо порушення процедури прийняття постанови від 11.06.2024 не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідачем доведена правомірність спірної постанови.
Позивач не надав суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, обґрунтування її розміру.
Також суд вказав про відсутність необхідності для реалізації судом права на постановлення окремої ухвали.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 3 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані, зокрема: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.
Режим у виправних і виховних колоніях, відповідно до ч. 1 ст. 102 КВК України, це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.
Відповідно до абз. 1, 3 ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.
Пунктом 3 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства юстиції від 28.08.2018 № 2823/5 (Правила) встановлено, що засуджені зобов`язані, зокрема: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; ввічливо ставитися до адміністрації та персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.
Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Порядку засудженим забороняється, зокрема: спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій; чинити опір законним діям персоналу установи виконання покарань, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених; вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.
Частиною 2 ст. 9 КВК України визначено, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст.131-1 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.
Згідно із ч. 1 ст. 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може застосовуватися стягнення, зокрема, у вигляді поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб.
Згідно із ч. 1, 8 ст. 134 КВК України при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.
Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.
Згідно із ч. 4-6 ст. 135 КВК України особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.
Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.
Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.
Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.
Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.
Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.
Встановлено, що 07.06.2024 позивач був повідомлений про місце та час засідання дисциплінарної комісії, яка призначена на 14:30 11.06 2024.
Також позивачу надано можливість звернення за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги, зокрема надано бланк звернення до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області, та повідомити своїх близьких та рідних, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_1 від 07.06.2024.
11.06.2024 на засіданні дисциплінарної комісії державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", начальник сектору - начальник відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної служби в присутності засудженого доповів інформацію на засудженого ОСОБА_1 , в якій зазначив суть дисциплінарного проступку, причини, обставини і мотиви вчинення даного порушення, ставлення засудженого ОСОБА_1 до вчиненого проступку, а також зазначив кількість і характер раніше накладених стягнень.
На засіданні дисциплінарної комісії було заслухано думку членів комісії та пояснення засудженого ОСОБА_1 ..
Заслухавши думку всіх присутніх осіб, дисциплінарна комісія установи прийняла рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого ОСОБА_1 за правопорушення, вчинене 04.06.2024 у вигляді поміщення в карцер на 8 діб - одноголосно. Накладене стягнення відповідає тяжкості і характеру проступку засудженого.
Доводи позивача про те, що всупереч нормам ч.5 ст.135 КВК України його не було ознайомлено з матеріалами дисциплінарного провадження, у зв`язку з чим він не міг надати пояснення, не розуміючи та не знаючи суті звинувачення, що підтверджується відсутністю відповідного підпису з його боку, правильно відхилені судом першої інстанції адже заява на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження від засудженого ОСОБА_1 на адресу адміністрації не надходила.
Також позивач не звертався із заявою про перенесення засідання дисциплінарної комісії з метою залучення адвоката на засіданні дисциплінарної комісії 11.06.2024.
Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про дотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваної постанови від 11.06.2024 та її правомірність .
Щодо повідомлення позивача про засідання дисциплінарної комісії 25.06.2024, відповідач надав суду розписку від 24.06.2024 про повідомлення засудженого ОСОБА_1 про засідання дисциплінарної комісії 25.06.2024 о 14:30 та про можливість звернутися за отриманням правової допомоги, повідомити рідних і отримання бланку звернення до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (копія якої наявна в матеріалах справи), яка не доводить реальну можливість засудженого скористатися своїми правами на правову допомогу.
При цьому, позивач наголошує на відсутності реальної можливості ознайомитися з матеріалами справи, скористатися допомогою адвоката, перенесення засідання.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недотримання відповідачем вимог ч.4 - 5 ст.135 КВК України, що має наслідком протиправність  постанови про накладення дисциплінарного стягнення від 25.06.2024.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При цьому, позивач повинен довести зазначені обставини належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.
Аналогічна правова позиція вказана, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року по справі №554/9740/16-а, від 22 грудня 2018 року по справі №826/23650/15.
Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, позивач не надав суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, обґрунтування її розміру, а тільки констатує у позові її спричинення, тому ним не доведено завдання такої шкоди, наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача, а відтак підстави для її стягнення у розмірі 10000 гривень відсутні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Вказана стаття дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли. Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення.
Оскільки постановлення окремої ухвали є правом суду, яке суд першої інстанції у даному випадку не вважав за необхідне реалізувати, відсутні підстави стверджувати, що суд незаконно чи необґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача постановити окремі ухвали про заборону відповідачу здійснювати притягнення до дисциплінарної відповідальності на всій території ЗВК-58 у вигляді поміщення в карцер з міркувань тотального недофінансування продуктів харчування в системі ДКВС України для унеможливлення катування голодом та про притягнення відповідача до відповідальності.
При апеляційному розгляді даної справи суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».
З огляду на наведене апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не надавав оцінку окремим доводам апелянта, при цьому, суд зауважує, що це жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Сушко О.О.