КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 760/19947/24
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/7897/2025                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача              Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
                                   при секретарі                    Кононовій Н.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Клімова Андрія Юрійовича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва  від 23 січня 2025 року (суддя Застрожнікова К.С.) про призначення судової експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації частки відчуженого майна, 
 
встановив:
 
у серпні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача  грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі вартості частини відчуженого майна - автомобіля ChevroletAveo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 84 371грн, що є еквівалентом 2 043 доларів США за офіційним курсом НБУ.
            Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 5 червня 2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 серпня 2017 року. Під час перебування у шлюбі, 19 листопада 2013 року ними був придбаний автомобіль ChevroletAveo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код:     НОМЕР_2 , право власності на який було зареєстровано за відповідачем.
            Позивачка посилалась на те, що з відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві вона дізналась, що відповідач без її згоди 3 липня 2018 року відчужив зазначений автомобіль на підставі договору купівлі-продажу №8047/2018/1006877.
            У січні 2025 року представник позивачки - адвокат Омелян І.В. заявив клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартості спірного майна на час розгляду справи.            
            Мотивуючи подане клопотання, представник позивачки посилався на те, що до відзиву на позовну заяву відповідачем було долучено звіт про оцінку майна, який є вочевидь недопустимим доказом, оскільки не підписаний оцінювачем на сторінках 1, 3, 10, дата його складання на першій та на третій сторінці відрізняються, у вихідних даних відсутня ціна аналогів, що порівнюються.
            Крім цього, представник позивачки вважав, що стан спірного автомобіля, в якому він наразі перебуває, не може враховуватись при визначенні розміру компенсації, яка підлягає виплаті позивачці, оскільки на час його відчуження автомобіль перебував у 
                                                                                  
значно кращому, неаварійному стані. 
Також представник позивачки вважав, що при встановленні вартості транспортного засобу має враховуватись специфіка товарного ринку регіону, у якому відбувалось відчуження автомобіля, тобто вартість подібних автомобілів саме у місті Києві, а не по всій Україні.
            Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року клопотання представника позивачки задоволено частково, призначено у справі авто-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання:
            1) Яка ринкова вартість на час проведення експертизи (у гривнях та у доларах США за курсом Національного банку України) колісного транспортного засобу, подібного за своїми технічними характеристиками до автомобіля марки ChevroletAveo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 598 куб.м, седан, встановлено ГБО, механічна КПП, д.н.з. НОМЕР_1 , з нормативним пробігом відповідно до його віку (без урахування технічного стану після ДТП).
            У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Клімов А.Ю. просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
            Представник відповідача зазначає, що висновки суду першої інстанції суперечать усталеним висновкам Верховного Суду, згідно яких вартість майна визначається на час розгляду справи, тому висновки суду, що експертизу слід проводити без урахування актуального технічного стану транспортного засобу після потрапляння у ДТП, а також без огляду автомобіля, який відповідач має можливість надати для огляду, оскільки відчужив його на користь брата, суперечать правовим позиціям Верховного Суду.
            У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Омелян І.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на доводи, викладені у клопотанні про призначення експертизи, а також зазначає, що твердження представника відповідача щодо наявності усталеної практики Верховного Суду щодо визначення вартості майна, що підлягає поділу, з дійсної його вартості на час розгляду справи, є маніпулятивним, оскільки поряд з цим Верховний Суд неодноразово робив висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого із подружжя та неможливості встановлення його дійсної ринкової вартості, визначенню підлягає вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Крім цього, у своїх правових висновках Верховний Суд зазначає, що з урахуванням інфляційних процесів, розмір компенсації за самовільно відчужене майно має визначатись на час розгляду справи, тобто положення потерпілої сторони не повинно погіршуватись відносно того, що існувало на момент відчуження, тобто на час втрати майна (вибуття з юридичного володіння).
            Представник позивачки зазначає, що згідно відзиву відповідача на позовну заяву, пошкодження спірного автомобіля мало місце у 2018 році, тобто уже новим його власником, жодних доказів того, що автомобіль перебував у аварійному стані на час відчуження, матеріали справи не містять, тому при визначенні його вартості має бути враховано стан на момент відчуження. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Клімова А.Ю., який апеляційну скаргу підтримав, представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Омеляна І.В., який проти апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Призначаючи у справі судову авто-товарознавчу  експертизу, суд першої інстанції виходив з наявності спору між сторонами щодо ринкової вартості спірного транспортного засобу та необхідності визначення розміру компенсації, про стягнення якої просить 
                                                                       
позивачка.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що після відчуження автомобіль потрапив у ДТП, що негативним чином вплинуло на його технічний стан, тому на вирішення судової авто-товарознавчої експертизи доцільно поставити питання про визнання ринкової вартості транспортного засобу, подібного за своїми технічними характеристиками на дату оцінки.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з таких підстав.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль ChevroletAveo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , позивачка посилалась на те, що відповідач без її згоди відчужив зазначений автомобіль, який був придбаний ними у шлюбі та перебував у спільній сумісній власності. 
Статтею 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018року, справа № 127/7029/15-ц зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду 
                                                                                  
справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що  здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.                                                     
Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України
Відповідно до вимог частини першої статті 103 ЦПК суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких установити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно призначив судову авто-товарознавчу експертизу спірного майна сторін, яке було відчужене відповідачем. 
Разом з цим, за обставинами справи встановлено, що після продажу автомобіля, він був пошкоджений, що впливає на його вартість, позивачка стверджувала, що вартість спірного майна необхідно визначати без врахування пошкоджень, отриманих після його продажу, а відтак суд першої інстанції правомірно зазначив в ухвалі про необхідність визначення ринкової вартості подібного за своїми технічними характеристики автомобіля.
Оскільки представник позивачки заявив клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи у підтвердження доводів позивачки і для підтвердження її вимог необхідні спеціальні знання, враховуючи, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх тверджень є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції, суд першої інстанції правомірно призначив у справі судову експертизу для визначення вартості спірного майна.
При цьому, відповідач та його представник не були позбавлені можливості заявити клопотання про проведення судової експертизи з оцінки вартості спірного автомобіля та у 
                                                                             
подальшому доводити свою позицію, що при визначенні розміру компенсації, яка підлягає виплаті позивачці за її частку у спільному майні, необхідно виходити із вартості автомобіля, яка є дійсною на моменту розгляду справи, з врахуванням пошкоджень, які автомобіль отримав після його продажу.
Доводи апеляційної скарги, що експертизу слід проводити з урахуванням актуального технічного стану транспортного засобу після потрапляння у ДТП, а також з оглядом автомобіля, який відповідач має можливість надати для огляду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судова експертиза призначалася судом за клопотанням представника позивачки на підтвердження її позовних вимог, а не заперечень відповідача.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що призначаючи у даній справі судову авто-товарознавчу експертизу, судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права, поставлене перед експертами питання, пов`язане з предметом та підставами позову, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Клімова Андрія Юрійовича залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва  від 23 січня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                                Т.І. Ящук