27.05.25
22-ц/812/997/25

Провадження №22-ц/812/997/25 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України
       27 травня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.,
за участі: заявниці ОСОБА_1 , її представника – адвоката Онищенко Л.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №470/977/24 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Онищенко Лілією Вадимівною на рішення, яке постановив Березнегуватський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Орлової Світлани Федорівни у приміщенні цього суду 31 березня 2025 року, повний текст якого складений того ж дня, за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, 

у с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зазначивши заінтересованою особою Військову частина НОМЕР_1 .
Заява мотивована тим, що заявниця проживала однією сім`єю зі ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з серпня 2011 року та фактично до моменту зникнення останнього безвісти. Під час спільного проживання у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Всі разом вони проживали та були зареєстровані по АДРЕСА_1 . 18 вересня 2023 року  ОСОБА_1 отримала сповіщення №70 від ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому зазначалось, що її чоловік - стрілець-помічник гранатометника І аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти 29 серпня 2023 року внаслідок ворожого мінометного обстрілу бойових позицій поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області. 
Посилаючись на те, що встановлення факту проживання зі ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу необхідні для того, щоб мати можливість бути його представником у відносинах з військовою частиною, Міністерством оборони України, соціальними службами та міжнародними установами та організаціями, які займаються питаннями осіб, що зникли безвісти чи потрапили у полон, а також для вирішення питання отримання грошового забезпечення військовослужбовця на підставі постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30 листопада 2016 року, заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю зі ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 09 серпня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року в якості заінтересованої особи на підставі заяви представника ОСОБА_1 суд залучив Міністерство оборони України
Представник військової частини НОМЕР_1 до суду направив пояснення, у яких посилаючись на те, що військова частина не може а ні підтвердити, а ні спростувати факт проживання однією сім`єю заявниці із ОСОБА_2 , поклався при вирішенні вказаного питання на розсуд суду, а розгляд справи просив здійснювати за його відсутності.
Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечував проти вимог заявниці, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вона перебувала зі ОСОБА_2 дійсно у сімейних відносинах, у яких мали спільне майно, харчування, бюджет та витрати.        
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суд мотивував тим, що під час судового розгляду не встановлено обставин, що ОСОБА_1  і ОСОБА_2  вважали себе саме подружжям, чоловіком і дружиною, піклувалися один про одного та спільних дітей, виховували їх, виконували щодо них батьківські обов`язки, спільно відпочивали, проводили дозвілля, мали сімейний бюджет, здійснювали спільні витрати для забезпечення потреб саме сім`ї, придбавали спільне майно, речі побуту, оскільки заявниця не надала належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували на наявність між нею і ОСОБА_2  відносин, притаманних подружжю. 
Також суд вважав, що запис у свідоцтвах про народження дітей батьком ОСОБА_2 за відсутності доказів наявності між ним та дітьми відносин, притаманних саме сімейним стосункам, як і доказів виконання ними спільно з ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо дітей, не може слугувати беззаперечним доказом спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. 
Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1  за недоведеністю вимог щодо спільного проживання зі ОСОБА_2  однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Онищенко Л.В. вказує, що рішення суду є незаконним, що винесене на підставі невідповідності висновків обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду щодо відсутності спільного господарства у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через те, що останні не мали постійного місця роботи, а домогосподарство перебувало в занедбаному стані, що в тому числі стало підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей, є суб`єктивним та упередженим, оскільки наявність спільного побуту можлива навіть при відсутності постійного місця роботи та постійного заробітку. З серпня 2011 року до травня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно проживали однією сім`єю та про їх фактичні шлюбні відносини вказує наявність трьох спільних дітей, які народжені в 2011 році, 2014 році та 2017 році, що підтверджується їх свідоцтвами про народження. Крім того, заявниця не заперечує, що вона зловживала спиртними напоями та нехтувала батьківськими обов`язками, в зв`язку з чим її було позбавлено материнських прав рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року у справі №470/424/23, однак невиконання материнських обов`язків заявницею не свідчить про відсутність фактичних шлюбних відносин з батьком її дітей. Цим же рішенням встановлено, що батько дітей ОСОБА_2 за час проживання на території с. Романівка разом із співмешканкою ОСОБА_1 також зловживав алкогольними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї. На думку адвоката, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, яка мала свої вади, однак при цьому все ж таки носила ознаки шлюбного союзу чоловіка та жінки. Суд зробив суб`єктивні висновки стосовно відсутності спільного побуту через відсутність спільних коштів, а також того, що покази свідків суперечать обставинам, встановленим рішенням суду від 25 вересня 2023 року у справі №470/424/23, натомість суд не взяв до уваги, що акти обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 складені службою у справах дітей, починаючи від 13 жовтня 2022 року, і в подальшому 14 грудня 2022 року, 05 травня 2023 року, 03 липня 2023 року, тобто вже в період повномасштабного вторгнення та перебування ОСОБА_2 в лавах Збройних Сил України. До цього моменту сім`я не перебувала на обліку як така, що потрапила в складні життєві обставини. Також судом не взято до уваги як належний доказ довідки від 17 вересня 2024 року №117/19.1-07, що видана Виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області, якою зазначено, що сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає на території Новоукраїнського старостівського округу Баштанського району Миколаївської області з 09 вересня 2011 року, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вели спільне господарство, виховували спільних дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, у довідці зазначено, що ОСОБА_1 дійсно є цивільною дружиною ОСОБА_7 . 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення заявниці ОСОБА_1 , її представника - адвоката Онищенко Л.В., дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргу не підлягає задоволенню із таких міркувань.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.
Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Новоград–Волинський Житомирської області зник на території бойових дій (під час воєнний дій), що підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (том 1, а.с.18).
З повного витягу № 00048678512 від 10 січня 2025 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 убачається, що його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були позбавлені щодо нього батьківських прав на підставі рішення Новоград–Волинського міського суду від 13 жовтня 1997 року (том 1, а.с.159-162).
За інформацією Березнегуватського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області від 30 жовтня 2024 року №449/23.2-22 ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебував (том 1, а.с.64).
Адресою місця реєстрації ОСОБА_2 з 23 листопада 2017 року за даними його паспорту громадянина України є АДРЕСА_1 (том 1, а.с.34-39).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 21 травня 2013 року також була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 40-46). Відомостей щодо власника будинку матеріали справи не містять.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками трьох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (том 1, а.с.10-12). 
18 вересня 2023 року заявниця ОСОБА_1 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_4 сповіщення сім`ї № 70 про те, що ОСОБА_2 , стрілець–помічник гранатометника 1 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 6 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 29 серпня 2023 року в результаті ворожого мінометного обстрілу бойових позицій поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області (том 1, а.с.13-14).
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту спільного проживання зі ОСОБА_2 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу надасть їй можливість безперешкодно займатися пошуками чоловіка шляхом звернення до різних організацій та органів, яким надано повноваження щодо розгляду таких питань, підтримувати листування із вказаними суб`єктами, звертатися до медичних закладів, брати участь у всіх можливих заходах по розшуку ОСОБА_2 як особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а у разі його знаходження у шпиталі - вона офіційно матиме допуск до чоловіка із можливістю догляду за ним.
У статті 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначено, що до кола близьких родичів та членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, серед інших відносяться особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Частинами 1-3 статті 6 цього закону передбачено, що близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме).
Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України.
Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб.
Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.
За такого встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 має для останньої юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Зокрема, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що: «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.
Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона, на що наголошено у пункті 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Суд першої інстанції встановив, що заявниця з 21 травня 2013 року була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 , в якому з 2017 року також був зареєстрований ОСОБА_2 . 
Однак доказів які б підтверджували ті обставини, що заявниця разом зі ОСОБА_2 утримували зазначений будинок, господарювали у ньому, мали спільний побут, здійснювали ремонтні роботи, купували меблі, побутове обладнання і техніку, сплачували комунальні послуги, тримали господарство, заявниця не надала. 
Крім цього, в суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що на теперішній час житловий будинок, у якому вони проживали, непридатний для проживання, оскільки напівзруйнований.
В судовому засіданні заявниця також пояснювала, що проживаючи в с. Романівка Баштанського району Миколаївської області ніде не працювала, а ОСОБА_2 також постійної роботи не мав, іноді працював на тимчасових підробітках, за такого її твердження про наявність у них спільного бюджету, доходів та витрат необхідних для утримання родини суд вважає недоведеними.
Тому колегія судді погоджується із висновоком суду першої інстанції про те, що наведене спростовує доводи заявниці про те, що вона спільно зі ОСОБА_2 облаштовували свій побут, дбали про належний стан будинку для проживання у ньому сім`єю з малолітніми дітьми, мали спільний бюджет. 
Згідно рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року у справі № 470/424/23 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо трьох неповнолітній дітей, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , через невиконання нею своїх обов`язків з догляду за дітьми, їх утримання та виховання. Так, суд встановив, що житло за місцем їх проживання не відповідало санітарно–гігієнічним умовам через безлад, сморід і бруд, потребувало ремонту, діти були позбавленні можливості вирішити елементарні гігієнічні потреби, не мали змоги навіть помитися, запасів продуктів харчування, як і приготовленої їжі, не було. Щодо ОСОБА_2 у зазначеному рішенні суду судом було встановлено, що він співмешкав з ОСОБА_1 , однак вихованням і доглядом за дітьми не займався.
Також суд встановив і таке не спростовується заявницею, що вона не працювала, а ОСОБА_2 постійної роботи не мав.
Встановленні у рішенні суду обставини, як правильно виснував суд першої інстанції, спростовують доводи ОСОБА_1 що вона разом із ОСОБА_2 як батьки дбали про спільних дітей, забезпечували їх необхідним.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв як докази проживання заявниці та ОСОБА_2 однією сім`єю пояснення свідків ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , які в близьких стосунках із заявницею не перебували, вдома у неї ніколи не були, а також довідку Виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради 17 вересня 2024 року № 117/19.1-07, оскільки ці докази суперечить іншим наявним у справі доказам.
Враховуючи, що викладене не підтверджує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , хоча і зареєстровані за однією адресою, мали спільний побут, бюджет, вели разом господарство, придбавали побутові речі та речі домашнього вжитку, здійснювали спільні витрати для забезпечення потреб саме сім`ї, разом виховували дітей, піклувалися про них та один про одне, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення факту проживання заявниці та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у зв`язку із недоведеністю такого факту належними, допустимими та переконливими доказами.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів відбулося з дотриманням судом вимог, передбачених статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. 
Доказів, які б спростовували такий висновок суду, заявницею не надано та судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.
Не спростовує такий висновок і доводи апеляційної скарги.
Так, долучені за клопотанням представника заявниці судом апеляційної інстанції копії постанов суду першої інстанції за період з 2013 по 2023 роки про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтею 173-2 КУпАП (за вчинення домашнього насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_1 ), не підтверджують, а навпаки спростовують той факт, що відносини, які склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , були такими, що притаманні саме подружжю, мали б ознаки сталих сімейних відносин, які характеризуються, зокрема, почуттями взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина статті 55 СК України).
Доводи апеляційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм процесуального права. При цьому, питання щодо подібних правовідносин вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.
Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Враховуючи результати апеляційного перегляду, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат, які в цьому випадку покладаються на заявницю.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Онищенко Лілією Вадимівною, залишити без задоволення, рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна 

Судді Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

___________________________________________________
Повна постанова складена 29 травня 2025 року