10.04.25
33/812/117/25
Єдиний унікальний номер судової справи 482/2237/24
Номер провадження 33/812/117/25                                  Головуючий у місцевому суді: Кічула В.М.
Категорія: ст.124 КУпАП                                 Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,

за участю: 
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ярмуша В.В.,
представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката Олексієнко В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Олексієнко Валентини Володимирівни на постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року, якою відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №873437, який надійшов на розгляд до Новоодеського районного суду Миколаївської області і був складений 29 жовтня 2024 року, встановлено, що водій ОСОБА_1 02 червня 2021 року о 09 год. 45 хв. в місті Нова Одеса на перехресті нерівнозначних доріг вулиці Первомайській та вулиці Центральній, керуючи транспортним засобом – автомобілем Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі вулиці Первомайській не надав дороги транспортному засобу – автомобілю марки і моделі ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, чим змусив водія змінити напрямок руху, який здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом – автомобілем марки і моделі АС-АС-U 396295 ШД, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завданні матеріальні збитки. Вказаним водій ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Постановою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року стосовно  ОСОБА_1  закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Не погодившись із судовим рішенням, 26 лютого 2025 року представник потерпілого ОСОБА_2 – адвокат Олексієнко В.В. подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року, та винести нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП., та закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що потягнуло за собою однобічне та неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, їх неналежне дослідження та не надання їм належної оцінки.
Зазначено, що районний суд не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме: відеозапису події, поясненням свідка ОСОБА_4 та відомостям, які зазначені на схемі місця ДТП. 
Так, на відеозаписі чітко відображено момент виїзду транспортного засобу – автомобіля Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 з вулиці Первомайської на вулицю Центральну, що призвело до створення аварійної обстановки для автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого був змушений застосувати заходи екстреного гальмування за для зупинки транспортного засобу з метою уникнення зіткнення, в зв`язку з чим автомобіль ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився під керуванням ОСОБА_2 , опинившись в стані неконтрольованого гальмівного ковзання юзом, було зміщено на полосу зустрічного руху де відбулось механічне контактування з автомобілем АС AC-U 396295 ШД, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_3 . 
Крім того, судом не було прийнято до уваги, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, безпосередня причетність до вказаної подіі та вчинення неправомірних дій ОСОБА_1 , які стали причиною пошкодження транспортних засобів, підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_4 , який вказав, що 02 червня 2021 року він стояв біля магазину по вулиці Центральній та став свідком ДТП. Він побачив як автомобіль Renault Duster виїжджав з вулиці Первомайської на вулицю Центральну та не пропустив автомобіль ВАЗ 21043, реєстраційний номер, НОМЕР_2 , через що останній не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу для руху, чим спричинив зіткнення зі автомобілем швидкої медичної допомоги.
В судове засідання, призначене на 10 квітня 2025 року, особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення (учасники ДТП) не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом. 
В судовому засіданні приймала участь представник потерпілого ОСОБА_2 – адвокат Олексієнко В.В., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити. 
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ярмуш В.В., в судовому засіданні доводи викладені в апеляційній скарзі не визнав, зазначивши, що ОСОБА_1 не допускав порушень вимог ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку між подією і наслідками у вигляді ДТП, що мала місце 02 червня 2021 року.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Згідно з «критеріями Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).
Згідно з ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень ст.ст.280,251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (ст.251 КУпАП).
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить ст.256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
До протоколу додається схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є графічним зображенням місця пригоди з фіксацією всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками (п.3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, далі - Інструкція).
Зміст схеми місця дорожньо-транспортної пригоди регламентовано пунктом 4 розділу Х Інструкції.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні правопорушення, в тому числі й адміністративного, слід виходити з положень ст.62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.
Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02).
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР, які зазначені в протоколі працівником поліції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.
Так, пп.«б» п.2.3 ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний  бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до положень п.16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
На думку апеляційного суду висновок суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №873437, який був складений 29 жовтня 2024 року, водій ОСОБА_1 02 червня 2021 року о 09 год. 45 хв. в місті Нова Одеса на перехресті нерівнозначних доріг вулиці Первомайській та вулиці Центральній, керуючи транспортним засобом – автомобілем, марки і моделі Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі вулиці Первомайській не надав дороги транспортному засобу – автомобілю, марки і моделі ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, чим змусив водія змінити напрямок руху, в результаті чого здійснити виїзд на смугу зустрічного руху та скоїти зіткнення з транспортним засобом – автомобілем, марки і моделі АС-А С-U 396295 ШД, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завданні матеріальні збитки. Вказаним водій ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який містить схему місця ДТП від 02 червня 2021 року (далі – Схема) та письмові пояснення учасників ДТП. 
Так, ОСОБА_1 , будучи допитаним в якості свідка, 02 червня 2021 року пояснив, що 02 червня 2021 року о 09 год. 45 хв. він на своєму автомобілі, марки і моделі Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_5 , виїжджав з вулиці Первомайської на вулицю Центральну в місті Нова Одеса, при цьому під`їхавши до перехрестя переконався у безпечності свого маневру, виїхав на вулицю Центральну та поїхав у бік вулиці Мельничної, після чого почув звук удару, зупинився та побачив, що відбулося зіткнення автомобіля ВАЗ 21043 та автомобіля швидкої медичної допомоги.
Згідно з письмовими поясненнями водія ОСОБА_3 вбачається, що він 02 червня 2021 року близько 09 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_3 , рухався по вулиці Центральній у бік міста Миколаєва. Водій транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2 рухався йому назустріч зі швидкістю приблизно 60-70 км/год та не впорався із керуванням, у зв`язку із чим виїхав на зустрічну смугу для руху та скоїв зіткнення правим боком транспортного засобу у передню частину зліва його транспортного засобу. Вказаним спричинено пошкодження автомобіля: розбито лобове скло, вм`ятина з лівої сторони.
Також, матеріали справи містять письмові пояснення, відібрані у  ОСОБА_4 , відповідно до яких зазначено, що він 02 червня 2021 року стояв біля магазину по вулиці Центральній та став свідком ДТП. Він бачив як автомобіль Renault Duster виїжджав з вулиці Первомайської на вулиці Центральну та не пропустив автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , через що водій не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу для руху, чим спричинив зіткнення з каретою швидкою медичної допомоги. 
Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт зіткнення транспортних засобів без аналізу інших обставин не може бути достатньою підставою для обвинувачення водія ОСОБА_1 у невиконанні ним вимог пп.«б» п.2.3 ПДР та п.16.11 ПДР та є порушенням презумпції невинуватості.
На переконання суду відповідальність водія ОСОБА_1 за недотримання вимог пп.«б`п.2.3, п.16.11 ПДР може вважатись підставною та обґрунтованою лише у разі доведеності, що саме він своїми діями порушив вимоги пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР та створив аварійну ситуацію.
Разом з тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, відсутні належні і допустимі докази того, що  ОСОБА_1 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не стежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу або відволікався від керування цим засобом у дорозі.
Також не містять матеріали даної справи належних доказів порушення ОСОБА_1 вимог п.16.11 ПДР, а також, що саме дії водія ОСОБА_1 призвели до виїзду водія ОСОБА_2 на зустрічну смугу для руху та зіткнення із транспортним засобом, який рухався йому назустріч. 
Отже, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, зокрема і письмові пояснення водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що наявні у матеріалах справи, відеозапис події, який не містить інформації, що порушення ПДР саме ОСОБА_1 , які останньому інкримінувалися при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, перебували у причинно-наслідкового зв`язку з подією ДТП, та схему місця ДТП, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність доказів того, що дії саме водія ОСОБА_1 знаходились у прямому причинному зв`язку із подією ДТП. 
Щодо письмових пояснень, відібраних у ОСОБА_4 , то апеляційний суд не приймає до уваги вказані пояснення, з огляну на наступне. Так, при наявності свідків ДТП відомості про цих осіб обов`язково заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, в протоколі ААД №873437, відомості щодо даної особи поліцейськими не зазначені. Питання про виклик в якості свідка в апеляційній інстанції учасниками справи не порушувалось. До того ж, такі пояснення ОСОБА_4 не мають переваги над іншими доказами у справі, оскільки не узгоджуються з іншими доказами і обставинами справи.
Отже, сукупність досліджених доказів не вказує на наявність обов`язкової складової даного адміністративного правопорушення, а саме причинно-наслідкового зв`язку в діях ОСОБА_1 з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
На підставі викладеного, апеляційний суд зауважує, що надані до суду докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП та письмові пояснення учасників ДТП, самі по собі не можуть ані спростувати, ані довести твердження учасників пригоди щодо її дійсних причин.
Тобто, докази, які надані до суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини водія ОСОБА_1 в порушенні вимог пп.«б» п.2.3 та п.16.11 ПДР.
Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.ст.251,255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме – винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.
В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у справі щодо порушення ним вимог пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР, і як наслідок, зіткнення транспортного засобу ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 з транспортним засобом – автомобілем марки і моделі АС-А С-U 396295 ШД, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , не доведена поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази на підтримку такої версії. 
Таким чином, у ході дослідження доказів виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини водія ОСОБА_1 за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. 
При цьому, суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дії.
Проте, необхідність дотримання вимог ст.62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення ОСОБА_1 у конкретній дорожній обстановці вимог пп.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Недоведеність цих обставини свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження, що правильно констатував і суд першої інстанції.
При цьому, наявність чи відсутність в діях іншого водія – ОСОБА_2 порушень ПДР, не є предметом розгляду даної справи, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства, суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який складений саме про порушення ПДР водієм ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанції – в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення.
Разом з тим, закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про можливість закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, одночасно з двох, взаємовиключних підстав, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Так, згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
З наведеного вбачається, що для закриття провадження у справі суд має встановити наявність чи відсутність ряду обставин, зокрема, факту вчинення правопорушення особою, що його вчинила та її вини в цьому, часу вчинення, тощо.
Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, в тому числі, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Таким чином, встановлення такої обставини, чи винна особа у вчиненні правопорушення, за яким відкрите провадження, є необхідною передумовою для прийняття судового рішення про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. При цьому, у відповідності до положень ст.283 КУпАП усі обставини, встановлені при розгляді справи, мають бути зазначені в постанові суду.
Крім того, зі змісту норм ст. ст.38,247 КУпАП слідує, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення).
Отже, за наявності підстав для закриття провадження у справі за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП одночасне посилання як на підставу для закриття провадження на п.7 ч.1 ст. 247 цього Кодексу є помилковим.
Таким чином оскаржувана постанова районного суду в частині закриття провадження у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, підлягає скасуванню, а в іншій частині постанова підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілого  ОСОБА_2 – адвоката Олексієнко Валентини Володимирівни – задовольнити частково.
Постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року в частині закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП – скасувати. 
Постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року в частині закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                Т.В. Серебрякова