ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №336/9702/24                        Головуючий в 1 інст. Звєздова Н.С.
Провадження №33/807/360/25                                Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року                                                місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кузьменка Є.А. (в режимі відеоконференції), розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Кузьменка Є.А. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 21 вересня 2024 року о 06.00 годині в Запорізькому районі в с.Таврійське, по вул. Запорізькій, біля буд. 140, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Nissan Navara, номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Кузьменко Є.А. діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржуване рішення ухвалене суддею, яка мала упереджене ставлення та прийняла рішення всупереч закону, не дослідивши усіх доказів у справі, не заслухавши пояснення свідків, на яких наполягав захист. Матеріали справи розглянуто поверхнево та упереджено з  метою притягнути особу до відповідальності, не зважаючи на наявність допустимих доказів у справі, не вірно відхилив пояснення представника та не в повній мірі дослідив обставини справи, що в подальшому стало підставою для ухвалення помилкового рішення, а також всупереч вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП не навів аналіз доказів та належним чином не мотивував свій висновок.
Вказав, що 27 листопада 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було подано клопотання про передачу справи за підсудністю, клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та клопотання про виклик свідків, які є єдиним доказом керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Однак, незважаючи на наявність клопотань захисника та відсутність ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, в порушення права на захист та участь в судовому засіданні як захисника так і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розглянув справу.
Зазначає, що сторона захисту не зловживала своїм процесуальним правом та не вживала дій на затягування розгляду справи, який встановлений законодавцем в один рік. Тобто, ОСОБА_1 користуючись своїм законним правом ознайомився з матеріалами справи та після ознайомлення звернувся з клопотаннями, але суд проігнорував його право на захист та вирішив ухвалити оскаржувану постанову.
Посилається на те, що з відеозапису події, яким керувався суд під час ухвалення постанови, взагалі неможливо встановити свідків події, коли відбирались їх пояснення та чи взагалі вони були на місці події.
Акцентує увагу, що суд в оскаржуваній постанові посилається на те, що ним було досліджено відеозапис з якого вбачається, що ОСОБА_1  керував транспортним засобом, однак відеозаписом події даний факт не підтверджується. Натомість зафіксовано, як ОСОБА_1  повідомляє поліцейського, що сидів з лівого боку в автомобілі, в якому кермо розташоване з права. Крім того, ОСОБА_1 пояснював, що вже тривалий час не має сну в зв`язку з відсіччю збройної агресії та здійснює вимушене переміщення техніки, перебуваючи в хворобливому стані, що підтверджує і командир останнього, який був присутній під час складання адміністративних матеріалів
Наполягає, що зовнішні фактори, які пов`язані з упередженим спілкуванням працівників поліції, пов`язані з одяганням кайданок, проведенням обшуку особи, яка перебуває при виконання бойового завдання, обшук та вилучення особистих речей та зброї призвели до обурення ОСОБА_1 та не бажання вчиняти дії, які йому нав`язував поліцейський. Разом із цим, за прохання ОСОБА_1 , йому не було забезпечено право на захист під час складання протоколу. 
Звертає увагу, що із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, отже не є належним та допустимим доказом в справі.
Просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2024 року, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Окрім звернення до апеляційного суду зі скаргою, адвокат Кузьменко Є.А. звернувся з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, 26 грудня 2024 року звернувся з апеляційною скаргою через електрону пошту Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, яка була подана в межах строку на апеляційне оскарження та підписана електронним цифровим підписом. Однак, постановою судді Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2025 р., йому було повернуто апеляційну скаргу, з підстав відсутності електронного цифрового підпису захисника.
Таким чином вважає, що строк на апеляційне оскарження постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2024 року пропущений ним з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що клопотання апелянта підлягає задоволенню та йому слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, який ним пропущений з поважних причин.
У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено. 
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Кузьменко Є.А. звертався до апеляційної інстанції в інтересах ОСОБА_1 зі скаргою на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2024 р. (а.с. 58-65), яка постановою судді Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2025 р. повернута апелянту (а.с. 69), з причин, що не перешкоджають повторному зверненню до суду апеляційної інстанції.
Враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2024 року.
У судовому засідання апеляційного суду адвокат Кузьменко Є.А. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Вказав, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, оскільки транспортний засіб Nissan Navara, номерний знак НОМЕР_3 має праве кермо, ОСОБА_1 знаходився на лівому пасажирському сидінні, за кермом була інша особа, яка була вимушена терміново поїхати. Наполягав, що оскільки під час огляду ОСОБА_1 не було залучено представників ВСП, результати такого огляду є недійсними. Судом першої інстанції викликались свідки події, однак останні не з`явилися до суду.
ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Вказав, що в день складання протоколу знаходився на території, де відбулися обстріли, через що він покинув територію разом із водієм. Пояснив, що він обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за обставин, які відбулися того ж дня - 21 вересня 2024 року.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, заслухавши учасників судового засідання, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.
Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційного суду констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 594567 від 21 вересня 2024 року та визнаних судом доведеними підтверджується:
- відомостями з ЄО № 11107 від 21 вересня 2024 року про те, що 21 вересня 2024 року о 6 год. 23 хв. за адресою: Оріхівський район, с.Таврійське, вул. Запорізька, буд. 140, ДТП за участю військового. Новара Вентура д-з WR05NLX, водій з ознаками алкогольного сп`яніння. В Новарі у водія травмована голова. Спочатку військовий в`їхав в будинок, подряпав паркан. Заявник ОСОБА_2 (а.с.1);
- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 до ЗОНД з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в якому зазначено, що огляд за допомогою Алкотест Драгер 6810, не проводився в зв`язку з відмовою водія (а.с. 4);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксовані виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія ( а.с. 5);
- письмовими пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.9,10);
- відеозаписом події (а.с. 14).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Інструкції).
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан, зокрема алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Працівниками патрульної поліції вказані вимоги закону дотримані.
Із відеозапису події, який міститься в матеріалах справи вбачаються обставини внаслідок дорожньої-транспортної пригоди. На місці події перебуває поліцейські із ОСОБА_1 , у якого наявні очевидні візуальні ознаки сп`яніння. Зафіксовано приїзд командира ОСОБА_1 на місце події. На запитання командира, поліцейський роз`яснює, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Nissan Navara, номерний знак НОМЕР_3 , здійснив наїзд на споруди поряд з житловим будинком та здійснив подальшій наїзд в огорожу іншого приватного будинку. На зазначені обставини поліцейського ОСОБА_1 жодних заперечень щодо керування ним транспортним засобом не висловлює, як і не зазначає про керування автомобілем іншою особою, яка залишила місце події. Зафіксована пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і закладі охорони здоров`я. Відмова ОСОБА_1 від запропонованих оглядів.
Слід зазначити, що на протязі часу розгляду справи як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи, стороною захисту не заявлялось клопотань про виклик у судове засідання особи, яка за версією захисту у вказаний в протоколі день та час керувала транспортним засобом Nissan Navara, номерний знак НОМЕР_3 .
Одночасно слід відмитими, що під час апеляційного перегляду справи, з урахуванням пояснень ОСОБА_1 встановлено, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин дорожньої-транспортної пригоди, яка мала місце 21 вересня 2024 року о 06-00 годині. Вказана постанова ОСОБА_1 не оскаржувалася та набрала законної сили 22 жовтня 2024 року.
Отже, на переконання судді апеляційного суду, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний в протоколі час та місці не викликає сумніву.
Щодо залишення судом першої інстанції без задоволення клопотання сторони захисту про виклик свідків, то суддя апеляційного суду зауважує, що вирішення клопотань відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком. Слід зазначити, що наявні в справі письмові докази, у тому числі пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є достатніми для формування позиції з приводу складеного відносно  ОСОБА_1 протоколу за ч.1 с. 130 КУпАП.
Разом із цим, суддею апеляційного суду за клопотанням сторони захисту двічі були здійсненні виклики свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судові засідання апеляційного суду, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28). Однак, останні в судові засідання не з`явилися. 
У судовому засіданні апеляційного суду, яке відбулося 25 квітня 2025 року, сторона захисту з жодними клопотаннями не зверталася, у тому числі з повторним клопотанням про виклик свідків.
Доводи апеляційної скарги про недійсність результатів огляду  ОСОБА_1  на стан алкогольного сп`яніння, оскільки останній є військовослужбовцем, а отже під час його огляду необхідно було залучити співробітника ВСП, є необґрунтованими.
Так, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водій транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень. Отже, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.
Крім того, слід зазначити про відповідно до вимог частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Отже, на переконання судді апеляційного суду, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року, ЗУ «Про національну поліцію».
Твердження сторони захисту про недопустимість наявного в справі відеозапису через те, що він має перерви є безпідставним, оскільки наявним у справі відеозаписом безперервно зафіксовано саме ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної в протоколі суті правопорушення, а саме: з`ясування обставин ДТП, фіксація візуальних ознаків сп`яніння у ОСОБА_1 , пропозиція останньому пройти огляд на визначення стану сп`яніння як на місці, так і в закладі охорони здоров`я. Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Зафіксовані відеозаписом відомості узгоджується з доказами наявними в матеріалах справи, сумнівів щодо їх достовірності не викликають.
Відповідаючи на доводи апелянта щодо порушення судом прав ОСОБА_1 через розгляд справи за його відсутності, суддя апеляційного суду виходить з наступного.
Згідно ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак, в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Матеріали даної справи засвідчують, що 13 листопада 2024 року, адвокат Кузьменко Є.А. ознайомився з матеріалами справи. 27 листопада 2024 року звернувся до суду з клопотаннями, у тому числі, з клопотанням про відкладення розгляду справи у зав`язку із неможливістю його явки та явки ОСОБА_1 в судове засідання. Натомість, доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання, суду не надав.
Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки останній був належним чином повідомлений про розгляд справи, призначеної на 28 листопада 2024 р., про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення на його телефон, проте до суду ОСОБА_1 , так і не з`явився (а.с. 35).
Одночасно, слід відмітити, що наявні в справі письмові докази є достатніми для формування позиції з приводу складеного відносно ОСОБА_1 протоколу за ч.1 с. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, переконався в обізнаності ОСОБА_1 про апеляційний розгляд справи та фактичне надання йому можливості бути присутнім при апеляційному розгляді, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. Реалізація зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, і ОСОБА_1 реалізував зазначені права при апеляційному розгляді.
Посилання сторони захисту щодо не забезпечення працівниками поліції права ОСОБА_1 на реальну допомогу адвоката слід визнати необґрунтованими, оскільки з відеозапису вбачається, що поліцейські не чинили ОСОБА_1 будь-яких перешкод у реалізації права скористатися послугами захисника у разі такої необхідності. Обов`язкового забезпечення працівниками патрульної поліції водія послугами захисника не передбачено нормами КУпАП.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Кузьменку Євгенію Анатолійовичу, який дії в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2024 року.
Апеляційну скаргу адвоката Кузьменка Євгенія Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                        В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/9702/24