ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 201/12224/24	
                                                                                Суддя І інстанції Салькова В.С.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну ОСОБА_1 
на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,  

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Уховим Романом Владиславовичем, про стягнення витрат на правничу допомогу залишено без розгляду. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення судового рішення та стягнути із відповідача судові витрати понесені позивачем у суді І інстанції. Також скаржник просить стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати понесені позивачем у суді апеляційної інстанції за цією апеляційною скаргою.
Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскільки подана позивачем заява від 08.01.2025 року була про ухвалення додаткового рішення, а ні про стягнення витрат на правничу допомогу у розумінні ч.7 ст. 139 КАС України про що стверджував суд, оскільки відповідна вимога містилась у позовні заяві.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не  підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Постанову інспектора 1 взводу 3 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області ДПП старшого лейтенанта Бевзюка Сергія Володимировича серії ЕНА №3114774 від 23.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України скасовано.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КпАП України закрито.
Стягнуто з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 16 копійок, сплачений позивачем квитанцією ID: 5885-5446-7730-1574 від 01.10.2024.
09 січня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, котрим стягнути із Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 гривень.
Залишаючи заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що докази про понесені позивачем витрати на правничу допомогу не були долучені до позовної заяви та не були подані суду до закінчення судових дебатів у справі. Також стороною позивача до закінчення судових дебатів (ухвалення судового рішення в порядку спрощеного провадження без виклику сторін) не подавалась до суду в жодній формі заява про неможливість вчасного подання таких доказів та намір їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини першої статті 132 КАС України встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В свою чергу, згідно із п.3 ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні рішення від 08 січня 2025 року було вирішено питання про судові витрати і стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі документально-підтверджених судових витрат позивача.
При цьому, станом на момент ухвалення рішення від 08 січня 2025 року у суду були відсутні докази понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу.
Вказане свідчить про відсутність підстав у суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення з підстав, встановлених п.3 ч.1 ст. 252 КАС України.
Разом з тим, в постанові від 19 вересня 2024 року у справі №200/2125/23 Верховний Суд дійшов висновку про правомірність залишення судом апеляційної інстанції без розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини сьомої статті 139 КАС України з огляду на те, що ним не було заявлено до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення по справі про неможливість подання доказів на підтвердження судових витрат, а також, про стягнення з відповідача судових витрат, понесених саме при апеляційному розгляді справи, чи що такі витрати будуть понесені.
          Визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, не вирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу. У разі якщо заява про розподіл судових витрат подана вже після того, як за позовом ухвалено рішення, у суду відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про розподіл витрат відповідно до статті 252 КАС України.
Таким чином, отримавши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат суд першочергово має пересвідчитися чи є відповідна заява такою, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України давала суду підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.
Аналогічна правова позиція викладене у постанові Верховного Суду по справі №480/9252/23
Відповідно, зважаючи на те, що до заяви ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Уховим Романом Владиславовичем, про ухвалення додаткового рішення було долучено докази понесення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано відніс її до заяви, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України давала суду підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.
В свою чергу, відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Разом з тим, за приписами частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною п`ятою статті 143 КАС України встановлено, що у цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що докази про понесені позивачем витрати на правничу допомогу не були долучені до позовної заяви та не були подані суду до закінчення судових дебатів у справі (ухвалення судового рішення в порядку спрощеного провадження без виклику сторін). Також стороною позивача до закінчення судових дебатів (ухвалення судового рішення в порядку спрощеного провадження без виклику сторін) не подавалась до суду в жодній формі заява про неможливість вчасного подання таких доказів та намір їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу без розгляду.
Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою а підстави для її зміни чи скасування - відсутні.
При цьому, враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року не підлягає задоволенню, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав, визначених ст. 139 КАС України, для стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 понесених нею судових витрат у суді апеляційної інстанції за цією апеляційною скаргою.
Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 08 квітня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова