ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 р.	Справа № 541/4691/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М., 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2025 р. (ухвалене суддею Морозовською О.А.) по справі № 541/4691/24 за позовом            ОСОБА_1   до           Головного управління ДПС у Полтавській області                   про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до  Головного управління ДПС у Полтавській області, в  якому просила скасувати  постанову № 11417 від 12.12.2024 р.  про накладення на позивачку адміністративного стягнення  у вигляді штрафу в розмірі 2040 грн.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2025 р.  позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2025 р.   та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не  підлягають   задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що фахівцями Головного управління ДПС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку філії «Миргородський райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2018 р. по 30.06.2024 р., валютного законодавства за період з 01.07.2018 р. по 30.06.2024 р., з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2018 р. по 30.06.2024 р., іншого законодавства за період з 01.07.2018 р. по 30.06.2024 р., за результатами якої складено акт № 16346/16-31-07-01-02/03446601 від 20.11.2024 р, висновками якого встановлено порушення  пп. 168.1.5 п. 168.1 ст 168 абз. «а» п.176.2 ст. 176, абз. 9 пп 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а саме: - не сплачено податок на доходи фізичних осіб до бюджету що підлягає утриманню із сум доходу нарахованого у вигляді заробітної плати в загальній сумі 690724,52 грн., - несвоєчасно перераховано податок на доходи фізичних осіб до бюджету, що підлягає утриманню із сум доходу нарахованого у вигляді заробітної плати в загальній сумі 1749458,50 грн.;  пп. 168.1.5 п.168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 з врахуванням вимог пп. 1.4, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, абз. 9 пп. 69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХУ ПК України, а саме:  не сплачено військовий збір до бюджету, що підлягає утриманню із сум нарахованого доходу у вигляді заробітної плати в загальній сумі 46728,05 грн., несвоєчасно перераховано військовий збір до бюджету, що підлягає утриманню із сум нарахованого доходу у вигляді заробітної плати в загальній сумі 151392,17 грн., порушення абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті несвоєчасного сплаченого єдиного внеску в сумі в 252083,18 грн., в т.ч. за 2 квартал 2023 року 117 175,88 грн., 3 квартал 2023  134907,3 грн.
На підставі  висновків вищевказаного акту перевірки контролюючим органом складено  протокол № 11162 від 03.12.2024 р. про адміністративне правопорушення відносно бухгалтера  філії «Миргородський райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_1 .
На підставі вказаного протоколу постановою в.о. начальника Головного управління ДПС у Полтавській області № 11417 від 12.12.2024 р.   ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 2040 грн. за порушення абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір так облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,    у зв`язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску в сумі в 252083,18 грн., в т.ч. за 2 квартал 2023 року  117175,88 грн., 3 квартал 2023 року 134 907,3 грн.
Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача у справі про адміністративне правопорушення, позивачка звернулася до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  оскаржувана  постанова необґрунтована, у зв`язку з  чим підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 4 статті 165-1 КУпАП встановлено, що несплата або несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі більше трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від вісімдесяти до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до  п. 2  ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із  п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір так облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5та5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно із  ч. ч. 11, 12  т. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом; єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності (відомостей) про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку); подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим законом.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду головного бухглатера філії «Миргородський райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Пунктом 2.5 посадової інструкції головного бухгалтера філії «Миргородський райавтодор» встановлено, що головний бухгалтер проводить правильне нарахування платежів в бюджет.
Згідно із Положенням філії «Миргородський райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філія є відособленим підрозділом підприємства, не є юридичною особою, діє відповідно до чинного законодавства і цього положення (п.3.1); філія здійснює свою діяльність на принципах внутрішнього господарського розрахунку, підпорядкованості та підзвітності органам управління підприємства, яке несе відповідальність по зобов`язаннях філії (п.3.2).
Статтею 5  вищевказаного Положення встановлено, що забезпечення діяльності філії здійснюється начальником за рахунок коштів, переданих філії підприємством як оборотні кошти, отримані філією за результатами господарської діяльності (п. 5.9); всю повноту відповідальності за матеріальні цінності, що знаходяться у філії, облік і звітність, а також виконання вимог цього положення несе начальник філії. Відповідальність за організацію бухгалтерського і податкового обліку покладається на головного бухгалтера філії (п.5.10); ступінь відповідальності інших працівників філії визначається їхніми функціональними обов`язками (посадовими інструкціями) (п. 5.11).
Таким чином, філія «Миргородський райавтодор» фінансується ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», а ОСОБА_1 як посадова особа філії, відповідальна за невиплату обов`язкових платежів лише за умови наявності достатніх коштів на рахунку філії, отриманих від ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Підприємство несе відповідальність по зобов`язаннях філії.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що  оскаржувана  постанова відповідача  необґрунтована, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки відсутні правові підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП України,  за порушення абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апелянта про застосування  у спірних правовідносинах висновків, викладених в постанові Верховного Суду  від 28.11.2024  р. у справі 580/6572/22, суд апеляційної інстанції вважає  помилковими, оскільки зазначена постанова прийнята Верховним Судом щодо інших правовідносин, які не є релевантними до обставин  цієї справи. 
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2025 р. – без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2025 р. по справі № 541/4691/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін