ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2025 року                                                                                      Справа № 918/907/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Маціщук А.В. 

секретар судового засідання Черначук А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради на рішення Господарського суду Рівненської області у справі №918/907/24 від 20 лютого 2025 року                                                     (суддя А.О. Селівон)
час та місце ухвалення рішення: 20 лютого 2025 року; м. Рівне, вул. Давидюка Тараса, 26А; повний текст рішення складено 3 березня 2025 року
за позовом Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська лікарня"                               Рівненської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"
про визнання недійсним пункту договору та стягнення коштів
за участю представників сторін:
від Позивача - Огороднік О.В.;
від Відповідача - Гуз О.С..
ВСТАНОВИВ:
Комунальне некомерційне підприємство "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (надалі - Відповідач) в якому просить визнати недійсним пункт 13.8 договору про постачання електричної енергії споживачу від 28 травня 2021 року №328 та стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 597  494 грн 06 коп..

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що пункт 13.8 Договору застосований, як такий, що не відповідає вимогам законодавства яке регулює питання постачання електричної енергії шляхом укладенні договору на універсальну послугу, оскільки регулює підстави для внесення змін до істотних умов договору у випадках, якщо договір було укладено за результатами торгів та аукціону проведеної процедури закупівлі відповідно до  Закону України "Про публічні закупівлі". Також,    Позивач    зазначає, що відповідно до акта перевірки ревізором зафіксовано, що додаткові угоди щодо підвищення цін до Договору від 28 травня 2021 року, укладені безпідставно. Водночас, зазначено, що вказане порушення завдало матеріальної шкоди загальному фонду місцевого бюджету на загальну суму 597  494 грн 06 коп., котрі і просить стягнути з Відповідача.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року  в задоволення позову відмовлено (а.с. 160-172). 
Приймаючи дане рішення,   суд першої інстанції виходив з того, що Постановою № 272 внесено зміни до переліку товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України, затвердженого Постановою № 225, доповнивши розділ "Роботи та послуги" абзацом такого змісту: "Постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території". З позиції суду даним передбачено право відповідних суб`єктів на спрощений порядок укладання договорів за певних умов, у випадку на постачання електричної енергії за договором за цінами, що не перевищують ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів на відповідній території.
Місцевий господарський суд також зазначив, що підпунктом 13.8 Договору сторони передбачили право та підстави збільшення вартості предмету закупівлі та що відповідно до змісту Постанови №225 у редакції Постанови №272 суб`єкти мають право у спрощений спосіб укласти договір про постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів.
При    цьому судом першої інстанції встановлено, що  Договір було укладено з урахуванням Постанови № 225, у редакції Постанови №272, а саме за ціною що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів, з чого судом зроблено висновок, що сторони уклали Договір з дотриманням вимог чинного законодавства, а підпунктом 2 пункту 13.8 Договору сторони врегулювали не ціну Договору, яка врегульована пунктом 5.1 Договору та Додатком №2 до Договору, а підстави та право сторін щодо збільшення вартості.
Таким чином, місцевий господарський суд виснував, що доводи Позивача про те, що підпункт 2 пункту 13.8 Договору не відповідає полаженням Постанови № 225, у редакції Постанови № 272, не знайшли свого підтвердження, оскільки Постановою № 272 внесено зміни до переліку товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України, затвердженого Постановою № 225, доповнивши розділ "Роботи та послуги" Постанови      № 225 вищеописаним абзацом, підпунктом 2 пункту 13.8 Договору сторони врегулювали не ціну Договору, а    право та підстави сторін щодо збільшення вартості.
Щодо позовних вимог про стягнення коштів, то судом першої інстанції зазначено, що нарахування коштів у розмірі    597  494 грн 06 коп. здійснювалось на підставі додаткових угод №4-11 до Договору, які не є предметом розгляду у даній справі, а тому відсутні підстави і для стягнення з Відповідача вказаних коштів. Крім того суд звернув увагу на те, що сам Позивач зазначає, що відповідно до акта перевірки ревізором зафіксовано, що додаткові угоди щодо підвищення цін до Договору від 28 травня 2021 року, укладені безпідставно, і вказане порушення завдало матеріальної шкоди загальному фонду місцевого бюджету на загальну суму 597  494 грн 06 коп.. Місцевий господпрський суд резюмував, що  Позивач посилається на те, що вказана сума заборгованості утворилась у зв`язку з укладанням додаткових угод №4-11 до Договору, які як вже було вказано не є предметом даного спору, а тому вважає, що суд позбавлений можливлості встановити правомірність/неправомісність укладання таких додаткових угод та, відповідно, нявність/відсутність заборгованості у розмірі 597  494 грн 06 коп..    

Позивач  не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 187-190),    в    якій з підстав,    висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове,    яким позов задоволити.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу,   апелянт зазначає, що   Позивач просив в позовній заяві визнати недійсним підпункт 2 пункту 13.8 Договору, як такий, що не відповідає вимогам законодавства яке на момент укладення такого Договору регулювало питання постачання електричної енергії шляхом укладення договору на універсальну послугу, а саме - вимогам Постанови КМУ № 225 щодо того, що ціна постачання електричної енергії не повинна перевищувати ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів з урахуванням послуг з передачі та розподілу на відповідній території; тоді як умови підпункту 2 пункту 13.8 Договору дозволяли постачальнику підвищувати таку ціну без врахування обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Апелянт зазначає, що підпункт 2 пункту 13.8 Договору передбачає що: «Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю». Вважає, що з словесного, логіко-граматичного та юридичного аналізу конструкції та змісту підпункту 2 пункту 13.8 Договору слідує, що в даному пункті Договору йдеться про можливість зміни (збільшення) саме ціни договору під впливом ринкових факторів. При цьому скаржник зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково посилається на положення частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (якій за своїм змістом повністю відповідає підпункт 2 пункту 13.8 Договору), яка визначає, зокрема, істотні умови договору про закупівлю та дозволяє їх зміну після підписання договору у разі коливання ціни товару на ринку, оскільки на його переконання положення даної статті стосуються саме договорів про закупівлю, укладених у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі». Констатує, що у відповідності до змісту пункту 6 частини першої статті 1 ЗУ «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/ спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару. З позиції апелянта Договір укладався сторонами без використання електронної системи закупівлі, встановленої ЗУ «Про публічні закупівлі», з огляду на що, положення частини п`ятої статті 41 ЗУ «Про публічні закупівлі» спірні правовідносини не регулюють.
Позивач в апеляційній скарзі зазначив, що пунктами 8, 9 Розділу IX "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі", встановлено що дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є товари, роботи чи послуги, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 1 квітня  2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 918/907/24 за апеляційною скаргою Позивача. Запропоновано учасникам по справі протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на апеляційну скаргу. 
Через підсистему «Електронний суд» 8 квітня 2025 року надійшов відзив від Відповідача, в якому з підстав, наведених у даному відзиві, Відповідач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Відповідач вказав, що Постановою № 272  передбачено постачання електричної енергії встановленим споживачам за вказаною ціною універсальної послуги лише протягом 60 календарних днів, з моменту опублікування постанови № 272, а саме в період з 1 квітня 2021 року до 31 травня 2021 року. З даного Відповідач виснує, що з дати втрати чинності Постанови № 272 ціна товару вказана в Договорі не обмежується розміром ціни універсальної послуги. Крім того, враховуючи те, що після втрати чинності Постанови № 272 та зміни ціни в сторону збільшення Позивачем не заявлено про розірвання Договору, Відповідач, вважає, що він як належний постачальник, не мав права відмовити споживачу у постачанні електричної енергії, в силу частини 4 статті 59 Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до якої до припинення дії договору постачання електричної енергії споживачу електропостачальник зобов`язаний забезпечувати постачання електричної енергії споживачу на умовах чинного договору. Наголошує на факті того, що сторони продовжили перебувати у договірних відносинах на визначених ними умовах.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 квітня  2025 року розгляд апеляційної скарги призначено на 7 травня 2025 року об 14:40 год.
        
В судовому засіданні від 7 травня 2025 року представник Позивача підтримав доводи, наведені  в апеляційній скарзі,   та з підстав,   висвітлених в ній просив рішення місцевого господарського суду скасувати, а апеляційну скаргу задоволити, та наголосив, що за вимогами постанови КМУ № 225 ціна постачання електричної енергії не повинна перевищувати ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів з урахуванням послуг з передачі та розподілу на відповідній території, тоді як умови підпункту 2 пункту 13.8 договору від 28 травня 2021 року №328 дозволяли постачальнику підвищувати таку ціну без врахування обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України. Представник Позивача зауважив, що зі змісту підпункту 2 пункту 13.8 Договору слідує, що в даному пункті договору йдеться про можливість зміни (збільшення) саме ціни договору під впливом ринкових факторів. При цьому представник апелянта зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково посилається на положення частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», якій за своїм змістом повністю відповідає підпункт 2 пункту 13.8 Договору, яка визначає, зокрема, істотні умови Договору про закупівлю та дозволяє їх зміну після підписання договору у разі коливання ціни товару на ринку, оскільки положення даної статті стосуються саме Договорів про закупівлю, укладених у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі». У відповідності до змісту пункту 6 частини першої статті 1 ЗУ «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару. Констатував, що Договір № 328 від 28 травня 2021 року укладався сторонами без використання електронної системи закупівлі, встановленої ЗУ «Про публічні закупівлі», відтак, вважає, що положення частини п`ятої статті 41 ЗУ «Про публічні закупівлі» спірні правовідносини не регулюють. Представник зазначив, що пунктами 8, 9 Розділу IX "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі", встановлено що дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є товари, роботи чи послуги, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19). Що ж стосується стягнення нарахованих за Договором коштів у розмірі 597  494 грн 06 коп., то представник Позивача зазначив, що Відповідач отримав зазначені кошти фактично на підставі даного пункту Договору, який дозволяв Відповідачу підвищувати ціну товару у разі коливання ціни такого товару на ринку, і який суперечить положенням цивільного законодавства.
В судовому засіданні від 7 травня 2025 року представник Відповідача заперечив проти  доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити в задоволенні  апеляційної скарги Позивача, а оскаржуване  рішення залишити без змін. При цьому представник представник вказав, що Постановою № 272  передбачено постачання електричної енергії встановленим споживачам за вказаною ціною універсальної послуги лише протягом 60 календарних днів, з моменту опублікування постанови № 272, а саме в період з 1 квітня 2021 року до 31 травня 2021 року. Вважає, що з дати втрати чинності Постанови № 272 ціна товару вказана в Договорі не обмежується розміром ціни універсальної послуги. Крім того, враховуючи те, що після втрати чинності Постанови № 272 та зміни ціни в сторону збільшення Позивачем не заявило про розірвання договору, представник стверджує, що Відповідач, як належний постачальник, не мав права відмовити споживачу у постачанні електричної енергії, в силу частини 4 статті 59 Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до якої до припинення дії договору постачання електричної енергії споживачу електропостачальник зобов`язаний забезпечувати постачання електричної енергії споживачу на умовах чинного договору. 
Заслухавши пояснення представників  Позивача та Відповідача дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення,  а оскаржуване  рішення залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що  28 травня 2021 року Відповідач та Позивач уклали Договір (надалі - Договір; а.с. 8-13), умови якого розроблені відповідно до  Закону України "Про ринок електричної енергії"  та Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312, Постанови № 225 "Деякі питання закупівлі товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (CoVІD-19) на території України" (зі змінами) (згідно з найменуванням послуги - Постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території).
У відповідності до пункту 2.1 Договору Відповідач продає електричну енергію Позивачу для забезпечення потреб електроустановок Позивача, а Позивач оплачує Відповідачу вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з у мовами  Договору.
Згідно з пунктом 5.1 Договору Позивач розраховується з Відповідачем за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Позивачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.
Відповідно до додатку № 2 до Договору, ціна за електричну енергію становить 3,01 грн./кВт*год без ПДВ, та визначається відповідно до формули: Ц(спож) = Цзак+Цп+Тпередача+Трозподіл, де: Цзак - закупівельна ціна за розрахунковий період; Цп - ціна на послуги пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу;    Тпередача - тариф на послугу з передачі електричної енергії Приватного акціонерного товариства "НЕК"Укренерго"; Трозподіл - тариф на послуги з розподілу електричної енергії відповідного оператора системи розподілу.
Відповідно по пункту 13.8 Договору, умови Договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу на перед" (далі РДН) та внутрішньо добовому ринку (далі    ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку" за адресою в мережі Інтернет https//www.oree.com.ua згідно з частиною шостою  статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних, сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених    результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП "Оператор ринку" за відповідний період, які оприлюднюються ДП "Оператор ринку" згідно із законодавством або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціпи товару на ринку;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послугу разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару па ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих ній (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Істотні умови Договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін на нормативів, які застосовуються у Договорі, а саме: тарифу на послуги з    передачі електричної енергії та тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, які враховуються в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачають за договором.
У цьому випадку зміну ціни здійснюють у такому порядку:  підставою для зміни ціни є набрання чинності  постановою НКРЕКП  про зміну відповідного    регульованого тарифу, що застосовується у Договорі;  нову (змінену) ціну застосовують з дня введення в дію відповідного регульованого    тарифу згідно з рішенням НКРЕКП, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями НКРЕКП).
8) зміни умов у зв`язку із продовженням дії Договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому Договорі про закупівлю, у кладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
В силу дії до частин 6  статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"  дія Договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у цьому Договорі, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
Позивач вказує, що Постановою № 272 внесено зміни до переліку товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України, затвердженого Постановою № 225, доповнивши розділ "Роботи та послуги" Постанови      № 225 абзацом такого змісту: "Постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території".
Тобто з позиції скаржника вказаним передбачено право відповідних субєктів на спрощений порядок укладання договорів за певних умов, у даному випадку на постачання електричної енергії за договором за цінами, що не перевищують ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів на відповідній території.
При цьому апелянтом зазначено, що підпункт 2 пункту 13.8 Договору визначає, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу на перед" (далі РДН) та внутрішньо добовому ринку (далі    ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку" за адресою в мережі Інтернет https//www.oree.com.ua згідно з частиною шостою  статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних, сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених    результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП "Оператор ринку" за відповідний період, які оприлюднюються ДП "Оператор ринку" згідно із законодавством або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціпи товару на ринку.
Також в обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що пункт 13.8 Договору  застосований в Договорі, як такий, що не відповідає вимогам законодавства яке регулює питання постачання електричної енергії шляхом укладенні договору на універсальну послугу, оскільки ніби-то регулює підстави для внесення змін до істотних умов договору у випадках, якщо договір було укладено за результатами торгів та аукціону проведеної процедури закупівлі відповідно до  Закону України "Про публічні закупівлі". Водночас,    Позивач    зазначає, що відповідно до акта перевірки ревізором зафіксовано, що додаткові угоди щодо підвищення цін до Договору, укладені безпідставно. В той же час апелянтом зазначено, що вказане порушення завдало матеріальної шкоди загальному фонду місцевого бюджету на загальну суму 597  494 грн 06 коп., що стало підставою звернення Позивача до суду, за захистом порушеного, на його думку, права з позовною заявою про визнання недійсним пункту 13.8 Договору та стягнення коштів.
Проаналізувавши позовні вимоги скаржника суд апеляційної інстанції констатує, що вони по своїй суті направлені саме для повернення коштів, котрі Позивач визначив як надмірно сплачені, в розмірі 597494 грн 09 коп..

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
За змістом частини другої  статті 20 Господарського кодексу України  серед способів захисту визначено визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
За приписами частини першої  статті 202 Цивільного кодексу України  правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як визначає стаття 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої та другої  статті 215 Цивільного кодексу України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Частиною третьою  статті 215 Цивільного кодексу України  передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до  статті 203 Цивільного кодексу України  зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
При цьому, суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно з частиною першою  статті 626 Цивільного кодексу України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до частини першої та пункту 1 частини другої  статті 11 Цивільного кодексу України,  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
За змістом частини першої  статті 174 Господарського кодексу України  господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частиною першою  статті 627 Цивільного кодексу України  передбачено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною сьомою  статті 179 Господарського кодексу України  господарські договори укладаються за правилами, встановленими  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до частини першої  статті 638 Цивільного кодексу України  договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою  статті 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами частини першої  статті 265 Господарського кодексу України, визначений, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає  Закон України "Про публічні закупівлі". Метою цього  Закону  є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
За змістом  статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі"  договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Частиною першою  статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"  передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та  Господарського кодексів України  з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої  статті 628 Цивільного кодексу України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі частинами першою-третьою  статті 180 Господарського кодексу України  зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Частиною першою  статті 175 Господарського кодексу України  передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з  статтею 185 Господарського кодексу України  до укладення господарських договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних організованих ринків капіталу, організованих товарних ринків, ярмарків та публічних торгів.
Статтею 629 Цивільного кодексу України  встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із  статтею 525 Цивільного кодексу України  одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин другої та третьої  статті 632 Цивільного кодексу України  зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною п`ятою  статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;  збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;  покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;  продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;  зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті. У зв`язку з необхідністю забезпечення потреб оборони під час дії правового режиму воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях можуть бути змінені істотні умови договору про закупівлю (після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі) замовником, визначеним у  Законі України "Про оборонні закупівлі", а саме: обсяг закупівлі, сума договору, строк дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг.
Абзацом другим частини третьої  статті 6 Цивільного кодексу України  передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Статтею 652 Цивільного кодексу України  передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо невідповідності пункту 13.8 Договору Постанові КМУ від 20 березня 2020 року №225 щодо того, що постачання електричної енергії не повинно перевищувати ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів, колегія суддів розглядаючи такі доводи в правовому полі як вищеописаної Постанови №225 та інших нормативно-правових актів, котрі регулюють проведення процедури закупівель товарів зауважує таке.   
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Постановою № 272 внесено зміни до переліку товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України, затвердженого Постановою № 225, доповнивши розділ "Роботи та послуги" Постанови         № 225 абзацом такого змісту: "Постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території".
Тобто передбачено право відповідних суб`єктів на спрощений порядок укладання договорів за певних умов, у даному випадку на постачання електричної енергії за договором за цінами, що не перевищують ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів на відповідній території.
При цьому підпункт 2 пункту 13.8 Договору визначає, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу на перед" (далі РДН) та внутрішньо добовому ринку (далі    ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку" за адресою в мережі Інтернет https//www.oree.com.ua згідно з частиною шостою  статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних, сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених    результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП "Оператор ринку" за відповідний період, які оприлюднюються ДП "Оператор ринку" згідно із законодавством або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціпи товару на ринку.
Таким чином вказаним підпунктом Договору сторони передбачили право та підстави збільшення вартості предмету закупівлі.
Водночас відповідно до змісту Постанови №225 у редакції Постанови №272 суб`єкти мають право у спрощений спосіб укласти договір про постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів .
При    цьому судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено сторонами під час розгляду справи, що Договір  укладено з урахуванням Постанови № 225, у редакції Постанови №272, а саме за ціною що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів.
Тобто сторони уклали Договір з дотриманням вимог чинного законодавства, а підпунктом 2 пункту 13.8 Договору сторони врегулювали не ціну Договору, яка врегульована пунктом 5.1 Договору та Додатком №2 до Договору, а підстави та право сторін щодо збільшення вартості одиниці товару. 
Крім того апеляційний господарський суд бере до уваги і те, що Постановою №272 передбачено постачання електричної енергії споживачем за вказаною ціною універсальної послуги лише на протязі 60 днів з моменту опублікування даної Постанови (тобто в період з 1 квітня 2021 рокеу по 31 травня 2021 року) вчиняє дії щодо позбавлення іншої строни певного права, котре навіть за виключення умови щодо нього з Договору apriori не зникне, адже воно прямо випливає із Закону.
В той же час обумовлюючи таку позовну вимогу Позивач повністю залишає поза увагою факт того (з огляду на мету позову), що підвищення ціни товару за Договором здійснено за діючими правочинами (додатковими угодами), котрі є діючі ніким не скасовані (не визнані недійсними). Тобто навіть у випадку теоритичного визнання недійсним оспорюваного пункту Договору (навіть за умови, якби діючим законодавством не визначалась сума за договором до 10%) Позивачем не досягається мета його позову з огляду на дію чинних додаткових угод до такого Догоовру, на підставі котрих фактично і здійснено збільшення ціни за одиницю товару (що судом описано також нижче у даній постанові).  
Таким чином, колегія суддів  зазначає, що доводи Позивача про те, що підпункт 2 пункту 13.8 Договору не відповідає положенням Постанови № 225, у редакції Постанови № 272, не знайшли свого підтвердження, оскільки Постановою № 272 внесено зміни до переліку товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України, затвердженого Постановою № 225, доповнивши розділ "Роботи та послуги" Постанови    № 225 абзацом такого змісту: "Постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території", а підпунктом 2 пункту 13.8 Договору сторони врегулювали не ціну Договору, а    право та підстави сторін щодо збільшення вартості.
В той же час, Закон України "Про публічні закупівлі"  встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною п`ятою  статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"  (Закон № 922-VIII), зокрема, за пунктом 2 частини п`ятої наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
При цьому апеляційний господарський суд враховує правову позицію, викладену у пунктах 52-63 та пунктах 88-90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 922/2321/22 (провадження № 12-57гс23), згідно з котрою:
Відповідно до частини четвертої  статті 41 Закону № 922-VIII  умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої  статті 41 Закону № 922-VIII  істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм  ЦК України,  ГК України  та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку  статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 %    від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у  статті 652 ЦК України  та пункті 2 частини п`ятої  статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета  Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої  статті 41 Закону № 922-VIII. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".
Отже, колегія суддів резюмує, що вказана норма  Закону № 922-VIII  в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена  Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" № 114-IX від 18 вересня 2019 (далі - Закон № 114-ІХ), яким  Закон        № 922-VIII  було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої  статті 41 Закону № 922-VIII  та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої  статті 41 Закону № 922-VIII  не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
В той же час колегія суду ще раз констатує, що в даному спорі Позивачем не оскаржуються додаткові угоди до Договору, котрими фактично і проведено збільшення ціни за одиницю товару.  
Суд констатує, що з пояснювальної записки до проєкту  Закону № 114-ІХ вбачається, що метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії "ціновому демпінгу" коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем  Законом № 114-ІХ  у вказану норму пункту 2 частини п`ятої  статті 41 Закону № 922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку  статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у  статті 652 ЦК України  та пункті 2 частини п`ятої  статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі."
Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни, водночас, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки частиною п`ятою  статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"  урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.
При цьому судом звертається увага на те, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії; враховуючи діяльність Відповідача, на момент підписання основного договору він знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до Договору.
Відповідно до частини першої  статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі;  запобігання корупційним діям і зловживанням.
Окрім того, колегія суддів ще раз звертає увагу апелянта на те, що Постанова № 272 діє протягом 60 календарних днів з дня її опублікування. Тобто Постановою № 272 було передбачено постачання електричної енергії встановленим споживачам за вказаною ціною універсальної послуги лише протягом 60 календарних днів, з моменту опублікування постанови № 272, а саме в період з 1 квітня 2021 року до 31 травня 2021 року. 
В той же час збільшення ціни товару вперше відбулося уже у серпні 2021 року, тобто через три місяці після закінчення дії Постанови № 272.
Отже, підсумовуючи усе описане вище, колегія суддів виснує, що  з дати втрати чинності Постанови № 272 ціна товару вказана в Договорі не обмежується розміром ціни універсальної послуги. Крім того, враховуючи те, що після втрати чинності Постанови № 272 та зміни ціни в сторону збільшення Позивачем не заявило про розірвання договору, Відповідач, як належний постачальник, не мав права відмовити Позивачу в постачанні електричної енергії, в силу частини 4 статті 59 Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до якої до припинення дії договору постачання електричної енергії споживачу електропостачальник зобов`язаний забезпечувати постачання електричної енергії споживачу на умовах чинного договору. Таким чином, сторони продовжили перебувати у договірних відносинах на визначених ними умовах.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини та правові позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції виснує, що Позивачем не доведено правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним підпункту 2 пункту 13.8 Договору. 
Окрім того, доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідно до пунктів 8, 9 Розділу IX "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі", встановлено що дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є товари, роботи чи послуги, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби, спростовуються самою ж редакцією пункту 3 Розділу IX "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" станом на 24 липня 2025 року (а саме: 3-1 Установити, що на період дії встановленого Кабінетом Міністрів України  карантину, відповідно до  Закону України  "Про захист населення від інфекційних хвороб", дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є лікарські засоби, вакцини або інші медичні імунобіологічні препарати, розхідні матеріали для надання медичної допомоги хворим на COVID-19 та медичні вироби для вакцинації від COVID-19, медичне обладнання для закладів охорони здоров`я, що надають допомогу пацієнтам, хворим на COVID-19, системи постачання медичних газів, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19).  Перелік  таких лікарських засобів та  порядок  їх закупівлі затверджуються Кабінетом Міністрів України). При цьому, дійсно станом на момент укладення Договору дія Закону України «Про публічні закупівлі»  не поширювалася на випадки, якщо предметом закупівлі є товари, роботи чи послуги, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби, однак даний пункту в подальшому зазнав змін (щодо видозмінення товарів на котрі не поширюється дія цього Закону де спірний товар по даній справі відсутній), що відображено вище в даній постанові.
За результатами такої закупівлі в електронній системі закупівель замовник оприлюднює звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель, договір про закупівлю та всі додатки до нього, звіт про виконання договору про закупівлю відповідно до  статті 10  цього Закону.
Усе описане вище на переконання колегія суддів підтверджує те, що Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами  порушення оспорюваним пунктом Договору прав Позивача, за захистом якого він звернувся до суду з даним позовом. Дане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача про визнання недійсним пункту 13.8 Договору з огляду на що апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні цієї вимоги
Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд    залишає оспорюване  рішення  суду в цій частині без змін.

Що ж стосується позовної  вимоги про стягнення з Відповідача коштів у розмірі 597  494 грн 06 коп., то колегія суду зауважує таке.
Статтею 714 Цивільного кодексу України  передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено  законом  або не випливає із суті відносин сторін.  Законом  можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Зокрема, положеннями  статті 669 Цивільного кодексу України  визначено, що кількість товару, яка продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
Згідно з частиною першою  статті 670 Цивільного кодексу України  якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Отже, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений позивачу, врегульований нормами  глави 54 ЦК України  "Купівля-продаж". 
Колегія суду бере до уваги правову позицію щодо застосування наведених правових норм викладену в  постанові Верховного Суду у  складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 червня 2021 року в справі № 927/491/19.
При цьому з матеріалів даної справи вбачається, що нарахування коштів у розмірі      597  494 грн 06 коп. здійснювалось на підставі саме додаткових угод №4-11 до Договору, які не є предметом розгляду у даній справі (при цьому дані угоди як описувалося вище є чинними не скасованими), що не дає суду жодних підстав для стягнення цих коштів.
При цьому Позивач жодним чином не позбавлений права у разі якщо він вважає незаконним збільшенняціни здійснене у цих додаткових угодах, звернутися з позовом про визнання недійсним таких угод і стягнення коштів котрі він вважає надмірно сплаченими за цими угодами.
В той же час апеляційний господарський суд наголошує на тому, що жоден акт будь-якої ревізійної комісії не має в собі сили рішення суду (саме для суду, що розглядає спір), а отже не призводить до визнання угод укладених сторонами недійсними, а отже і не може призвести до того, аби суд (без визнання додаткових угод недійсними) стягував на основі позиції такого акту будь-які суми коштів. Саме суд своїм судовим рішенням розглядаючи спір щодо визнання таких додаткових угод недійсними наділений правом встановити підставність чи безпідставність здійснення збільшення ціни товару у них, в тому числі оцінюючи і описаний стороною акт, в призмі інших доказів та оцінюючи докази в призмі діючого законодавства України.  
Крім того сам Позивач зазначає, що відповідно до акта перевірки ревізором зафіксовано, що додаткові угоди щодо підвищення цін до Договору ніби-то, укладені безпідставно, і вказане порушення завдало матеріальної шкоди загальному фонду місцевого бюджету на загальну суму 597  494 грн 06 коп.. Тобто як Позивач посилається на те, що вказана сума заборгованості утворилась у зв`язку з укладанням додаткових угод №4-11 до Договору, які як вже було неодноразово вказано у цій постанові не є предметом даного спору, а тому колегія суду позбавлена можливлості встановити правомірність/неправомісність укладання таких додаткових угод та, відповідно, нявність/відсутність підстав для стягнення ніби-то  надмірно сплачених коштів у сумі 597  494 грн 06 коп..    
Відтак, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтей  75-79,  86 Господарського процесуального кодексу України  судом апеляційної інстанції встановлено, що Позивачем не доведено наявність правових підстав для стягнення коштів у розмірі 597  494 грн 06 коп. (з огляду на чинність додаткових угод за якими відбулося таке збільшення та їх не оспорення Позивачем у цьому позові).
При цьому апеляційний господарський суд наголошує, що Відпоідач отримав вказані кошти фактично за додатковими угодами і лише опосередковано за оспореним Позивачем пунктом Договору адже існування відповідного пункту в Договорі без здійснення стронами реальних дій щодо укладення додаткових угод жодним чином не призвело б до збільшення ціни товару за Договором, а відтак і виключає можливість стягнення більших коштів Відповідачем з Позивача за Договром.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів, за наявністю яких можливо встановити обставини, які входять до предмета доказування у справі, а отже вимоги Позивача є необґрунтованими та недоведеними, а відтак такими, що задоволенню не підлягають. 
Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд    залишає оспорюване  рішення  суду і в цій частині без змін.

Доводи наведені Позивача в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та усім вищеописаним в даній судовій постанові.
Як вже вказано вище у даній постанові з огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд    залишає оспорюване  рішення  без змін з огляду на його  законність і обгрунтованість,  а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно - західним  апеляційним господарським судом      не встановлено обставин, що б вказували на   необхідність скасування даного  рішення  (в розумінні частини 4     статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача,  апеляційний господарський суд,  відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишає  судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Позивачем.
                            Керуючись статтями 129, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради на рішення Господарського суду Рівненської області у справі №918/907/24 від 20 лютого 2025 року - залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Рівненської області у справі №918/907/24 від 20 лютого 2025 року - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №918/907/24 повернути Господарському суду Рівненської області.
Повний текст постанови виготовлено 13 травня 2025 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.