ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 674/1454/24
Провадження № 22-ц/820/706/25

Хмельницький апеляційний суд 
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.
секретар судового засідання - Кошельник В.М. 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №674/1454/24 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року, у складі судді Сосни О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом та просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства колгоспу «Іскра» с. Ксаверівка Дунаєвецького району Хмельницької області, розміром 2,36 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_2 . 
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3 . Після смерті батька ОСОБА_3  відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою:   АДРЕСА_1 ; право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ №0253480, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 06.11.1996 р. за №207 у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства колгоспу «Іскра» с. Ксаверівка Дунаєвецького району Хмельницької області, розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Постановою приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Люзняка О.М. від 25 липня 2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Оскільки ОСОБА_2 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №207, то його право перейшло до його спадкоємця - ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, але не оформив спадкових прав. Тому, після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування їй перейшло право на земельну частку (пай). 
       
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено вчинення її батьком ОСОБА_3 дій з фактичного вступу у володіння або управління спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , тобто прийняття спадщини, яку могла б в подальшому успадкувати позивачка. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги,посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки довідці, виданої старостою Гутояцьковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради № 488 від 15.07.2024. При цьому, судом не враховано, що староста є посадовою особою Дунаєвецької міської ради, який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і має в розпорядженні інформацію, в тому числі книги погосподарського обліку та має право видавати відповідні довідки. Не взявши до уваги дану довідку, суд не зазначив, який нормативний акт вимагає наявності в такій довідці часових періодів, посилань на акти тощо. Судом не враховано, що жодним нормативним актом не обмежено право старости видавати довідки чи інші документи щодо обставин чи фактів, які мали місце до 2017 року. Апелянт зазначає, що цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, в який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутися до суду за захистом свого права. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя мав право на земельну частку (пай), що підтверджувалося сертифікатом, тому його право після смерті перейшло його спадкоємцю - сину ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, а після його смерті від нього перейшло в порядку спадкування до позивачки ОСОБА_1 . Звертає увагу, що право померлого ОСОБА_2 на земельну частку (пай) ніким не заперечується та не оспорюється, а у відзиві відповідача на позовну заяву зазначено, що він визнає позов. 

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 лютого 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Апелянтка ОСОБА_1 повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, подала заяву про розгляд справи без її участі. 
Представник відповідача Дунаєвецької міської ради Хмельницької області повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 . 
Після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , спадкоємицею після смерті якого є його дочка ОСОБА_1 .
09 червня 2016 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Чемеровецького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, яким було заведено спадкову справу №256/2016 після померлого ОСОБА_3 та видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2016 на квартири по АДРЕСА_2 , та по АДРЕСА_3 .
Постановою приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Люзняка О.М. від 17.07.2024 року №270/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого за законом був його син ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно.
Відповідно до довідки Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області від 10.06.2016 № 732, наявної в спадковій справі, згідно з записом в картці обліку громадян за 2001-2016 роки померлий ОСОБА_3 являвся членом двору за адресою: АДРЕСА_1 , та до 03.01.2016 проживав постійно. 
Колгоспу «Іскра» с. Ксаверівка Дунаєвецького району Хмельницької області в 1995 році було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №000342. Даним актом колгоспу «Іскра» було передано у колективну власність 608,1 гектарів землі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також підтверджується рішенням №8 третьої сесії Гутояцковецької сільської ради народних депутатів Дунаєвецького району Хмельницької області від 23.06.1995 року.
Згідно із повідомленням Відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №2904/281-24 від 24.07.2024 список громадян-членів колгоспу «Іскра» с. Ксаверівка Дунаєвецького району Хмельницької області у Відділі відсутній. 
Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Іскра» с. Ксаверівка ОСОБА_2 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0253480 розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах.
Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0253480 за твердженням позивачки було втрачено, про що було розміщено оголошення в газеті «Дунаєвецький вісник» №15 (12285) від 11.04.2024 року.
Відповідно до довідки старости Гутояцьковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради №158 від 01.03.2021 на день смерті ОСОБА_2 він проживав та був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_4 , інших зареєстрованих осіб не було.
Згідно із довідкою старости Гутояцьковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради №488 від 15.07.2024 після смерті ОСОБА_2 17.06.2003 в управління спадковим майном вступив ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, що підтверджується ремонтом будинку, обробітком земельної ділянки. Довідка видана для пред`явлення по місцю вимоги.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
При вирішенні питання про спадкування слід встановити час відкриття спадщини, коло спадкоємців, спадкову масу. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.02.2019 у справі № 145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Оскільки предметом розгляду даної справи є право на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому відносини спадкування регулюються нормами ЦК Української РСР 1963 року, в тому числі щодо порядку прийняття спадщини.
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 та з урахуванням строку на її прийняття) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 
Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за  місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2023 в справі № 463/9696/20 зазначено, що «під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини».
В постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в справі № 305/235/17 наведено, що статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем».
У постанові Верховного Суду від 11.09.2020 року в справі № 348/618/15-ц вказано, що за змістом статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Позивачка, пред`являючи позов про визнання права на земельну частку (пай) повинна довести факт, що її батько ОСОБА_3 фактично вступив в управління або володіння спадковим майном після смерті свого батька ОСОБА_2 шляхом подання будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановлювати наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
       Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що її батько ОСОБА_3 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті свого батька ОСОБА_2 , здійснював ремонт будинку, обробляв земельну ділянку.
На підтвердження обставин фактичного вступу у володіння або управління спадковим майном позивачкою надано довідку, видану старостою Гутояцьковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради від 15.07.2024 про те, що ОСОБА_3 фактично вступив в управління спадковим майном, що підтверджується ремонтом будинку, обробітком земельної ділянки.
Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у довідці (щодо проведення ремонтних робіт, обробітку земельної ділянки тощо), а тому колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та вважає, що вказана довідка не є достовірним доказом у розумінні ст. 79 ЦПК України, оскільки з неї неможливо встановити дійсні обставини та час вступу батька позивача ОСОБА_3 в управління спадковим майном, яким чином та з яких дій останнього вони були встановлені та чим підтверджуються.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, оскільки представником відповідача визнано позовні вимоги, виходячи з такого.
Згідно з частиною 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує /судовий розгляд.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №675/2136/19, від 29 листопада 2023 року у справі №607/15704/22).
Оцінивши в сукупності всі обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що її батько ОСОБА_3 фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , та дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, суд правомірно не поклав в основу свого рішення лише факт визнання позову представником відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 квітня 2025 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко