ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/174/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року (суддя Ремез К.І.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Німеччині, м. Берлін про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Німеччині, м. Берлін про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. 
У вимогах позовної заяви представником позивача заявлено клопотання про вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Німеччині, м. Берлін про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії закрито.
Представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Бєжановою Катериною Ігорівною подано заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державного підприємства «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Федеративній Республіці Німеччина на користь ОСОБА_1 понесені у зв`язку з розглядом справи № 160/174/25 у суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Бєжанова Катерина Ігорівна подала апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.11.2024 між Адвокатським об`єднанням «Неофеліс Ло Груп» та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору адвокатське об`єднання зобов`язується надати правничу допомогу позивачу на умовах і в порядку, що визначені цим договором, щодо написання та подання до суду адміністративного позову про визнання протиправною бездіяльності щодо не видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон, зобов`язання вчинити певні дії, також написання та подання адвокатських запитів в рамках підготовки до подання позову, а позивач зобов`язується оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.
На підтвердження суми витрат на правничу допомогу до суду надано:
- Договір від 21.11.2024 про надання правничої допомоги;
- Акт приймання-передачі наданих послуг до Договору від 21.11.2024 про надання правничої допомоги від 03.03.2025;
- рахунок № 20 від 07.02.2025, відповідно до якого загальна сума, що підлягає сплаті становить 5  000,00 грн;
- платіжна інструкція від 07.02.2025 на суму 5  000,00 грн.
Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг до Договору від 21.11.2024 про надання правничої допомоги від 03.03.2025 сторони погодили надання правничої допомоги, а саме:
- написання та подання адвокатського запиту до ГУ ДМС у Закарпатській обл. – 4  000,00 грн;
- написання та подання адвокатського запиту до Державного підприємства «Документ» – 4  000,00 грн;
- написання та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративного позову – 15  000,00 грн;
- написання та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відповідь на відзив Державного підприємства «Документ» – 5  000,00 грн.
Загальна вартість наданих послуг – 28  000,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 1 статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат.
Частина 4 статті 134 КАС України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, в разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (за умови попередження про це до прийняття рішення по суті).
Аналогічний висновок щодо застосовування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 21.10.2021 в адміністративній справі №620/2936/20.
З матеріалів справи встановлено, що у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення на користь позивача понесені судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги (а.с. 8) та згодом подано заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 151). 
Отже, представником позивача дотримано процедуру звернення до суду із заявою про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 в адміністративній справі №810/2760/17.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в адміністративній справі №922/2685/19.
Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції посилався на закриття провадження у справі та зазначав, що визнавши помилку й усунувши її, сторона відповідача не давала приводу для подальшого розгляду справи, адже права позивача були поновлені і без завершення судового процесу. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі частини 8 статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати слід залишити за такими сторонами, не покладаючи обов`язок їх відшкодування на іншу сторону.
Дослідивши обставини справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що КАС України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина 1 статті 139 КАС України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядались, але провадження у справі закінчується у зв`язку із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду (частина 10 статті 139 КАС України).
Однією із таких підстав для закриття провадження у справі є оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (пункт 8 частина 1 статті 238 КАС України).
При цьому, подання позовної заяви і відкриття провадження у справі, яке передувало прийняттю ухвали про закриття провадження, вимагає від учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до вчинення певних дій.
Тому, на переконання колегії суддів, у випадку закриття провадження у справі мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням до суду з адміністративним позовом.
У такому випадку, в суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала позовну заяву, оскільки така особа реалізує своє право на судовий захист.
При цьому, виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень після відкриття провадження у справі не повинно унеможливлювати позивачу, який добросовісно реагував на виявлене порушення своїх прав шляхом подання відповідного позову, відшкодування понесених судових витрат у зв`язку зі зверненням до адвоката, а відтак, останній може розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку закриття провадження у справі за ініціативи суб`єкта владних повноважень.
Тому у випадку закриття провадження у справі, відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.
Наведеному кореспондує закріплений у частині 2 статті 238 КАС України обов`язок суду при закритті провадження у справі вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові по справі № 357/380/20 від 08.06.2022.
Зазначені висновки залишились поза увагою суду першої інстанції.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не може ухвалити додаткове рішення в адміністративній справі № 160/174/25, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко