ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
07 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/25292/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                                            суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу	 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 25.11.2024р. у справі №160/25292/24	
за  позовом:	Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»	
до:  про:	Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  визнання протиправним та скасування рішення податкового повідомлення-рішення 	

ВСТАНОВИВ:

19.09.2024р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано адміністративний позов  Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі – Банк) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС у Дніпропетровській області ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення / а.с.1-7/.
24.09.2024р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом, відповідною ухвалою,  за вищезазначеним адміністративним позовом  відкрито провадження у справі №160/25292/24 і справу призначено до судового розгляду /а.с. 47/. 
Позивач, посилаючись у адміністративному позові, на те, що в ході камеральної перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення Банком термінів сплати узгоджених сум грошових зобов`язань по орендній платі юридичних осіб, що відображено у акті перевірки №29201/04-36-04-11-06/00039002 від 25.04.2024р., на підставі якого відповідачем 28.05.2024р. прийнято податкове повідомлення-рішення №0326260411, яким до Банку застосовано штраф у сумі 12579,75грн., але позивач вважає висновки відповідача за результатами перевірки та прийняте ним рішення необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що Банк з 01.08.2023р. перебуває в стані ліквідації, а тому у нього, відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення ліквідації не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, тому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення  №0326260411 від 28.05.2024р. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024р. у справі №160/25292/24  адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення   ГУ  ДПС України в Дніпропетровській області №0326260411 від 28.05.2024р.  /а.с. 92-94/.
Відповідач – ГУ ДПС у Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу / а.с. 97-103/, але ухвалою  Третього  апеляційного адміністративного суду від 18.02.2025р. у справі №160/25292/24 апеляційну скаргу повернуто заявнику на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 298 КАС України / а.с. 153-154/.
Відповідачем – ГУ ДПС у Дніпропетровській області, 27.02.2025р. за допомогою засобів системи «Електронний суд» було повторно подано до Третього  апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка зареєстрована судом апеляційної інстанції 28.02.2025р..
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025р.   у справі №160/25292/24 заявнику поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №160/25292/24 та справу призначено до розгляду в поряду письмового провадження з 01.04.2025р., про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та строки було повідомлено учасників справи.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення, та  зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у цій справі з порушенням  норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 25.11.2024р. у цій справі та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.
Відповідно до ч.5 ст. 250 КАС України  датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 130 від 25.02.2022р. розпочато процедуру ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» строком на три роки з 25.02.2022р. по 24.02.2025р. (включно)  на підставі рішення Правління Національного банку України № 90-рщ/БТ від 25.02.2022р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» / а.с. 24-35, 39/.
Також судом встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по орендній платі з юридичних осіб Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за результатами якої складено акт №29201/04-36-04-11-06/00039002 від 25.04.2024р. (далі - акт перевірки).
З наданої суду копії акту перевірки / а.с. 10 зворотна сторона -11/ вбачається, що у ході перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 287.3 статті 287  Кодексу щодо термінів сплати узгоджених сум грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб, зокрема :
-          за травень 2022р. по терміну сплати    30.06.2022р. - фактично сплачено 26.07.2023р.;
-          за червень 2022р. по терміну сплати 01.08.2022р. – фактично сплачено 26.07.2023р.;
-          за липень 2022р. по терміну сплати 30.08.2022р. - фактично сплачено 26.07.2023р.;
-          за серпень 2022р. по терміну сплати 30.09.2022р. – фактично сплачено 26.07.2023р.;
-          за вересень 2022р. по терміну сплати 31.10.2022р. – фактично сплачено 26.07.2023р.;
-          за    жовтень 2022р. по терміну сплати 30.11.2022р. – фактично сплачено 26.07.2023р.;
та відповідно    податкової декларації на 2023р. від    14.02.2023р. №9023513443 виник податковий борг у зв`язку з несплатою    узгодженого податкового зобов`язання по терміну сплати 02.03.2023р.  - фактично сплачений 27.09.2023р..
У подальшому, а саме 28.05.2024р., відповідачем прийнято  податкове повідомлення-рішення №0326260411, яким до позивача застосовано штраф у сумі 12579,75 грн. у зв`язку з порушенням строків сплати узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати юридичних осіб / а.с. 13 зворотна сторона-14/ і саме це рішення відповідача у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень,  є предметом оскарження у цій адміністративні справі. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України    (далі -    ПК України).
Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до ст. 1 вищезазначеного Закону - цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, пред`являються тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до    статті 52 цього Закону.
Таким чином для розв`язання спірних правовідносин визначальним є саме період під час якого не виникає жодних додаткових зобов`язань, в тому числі й зобов`язань зі сплати штрафних та фінансових санкцій.
При цьому необхідно враховувати, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у    постанові    від 21.09.2018р. у  справі № 808/3046/16 і від 08.06.2021р. у справі № 825/1647/17, для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» .
Отже  під час вирішення питання щодо поширення дії відповідної норми на спірні правовідносини визначальним є саме період, під час якого не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і таким періодом законодавцем визначено строк здійснення ліквідації банківської установи.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17.12.2020р. у справі № 825/2771/15.
Під час розгляду цієї справи встановлено, що  позивач виконує свої зобов`язання по погашенню податкового боргу в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і відповідно до положень ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у вказаний період у позивача не могло виникнути жодних додаткових зобов`язань, окрім пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури, тому у податкового органу були відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів Податкового кодексу України і застосування до позивача  штрафних та фінансових санкції.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що відповідачем у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України не доведено факт вчинення позивачем порушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді застосування штрафних санкцій,  а це свідчить про те,  що відповідач під час прийняття спірного рішення діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправним та скасував спірне рішення позивача та постановив у справі правильне рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог. 
Приймаючи до уваги  вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про  задоволення заявлених позивачем вимог у цій справі,   зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 25.11.2024р.  у цій          адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача  необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи,  апеляційної скарги, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду цієї адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, і тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Апеляційну   скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 25.11.2024р. у справі №160/25292/24 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано 07.04.2025р.    
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова