ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  920/37/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ємця   А.   А. - головуючого, Бенедисюка   І.   М., Колос   І.   Б.,
за участю секретаря судового засідання Іщука   В.   В.,
представників учасників справи:
позивача - не з`явився,
відповідача - Ломака   Ю.   М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Сумський навчальний центр» Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 (колегія суддів: Гаврилюк   О.   М. - головуючий, Майданевич   А.   Г., Ткаченко   Б.   О.) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла»
до Дочірнього підприємства «Сумський навчальний центр» Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд»
про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1          Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Сумський навчальний центр» Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд» (далі - Підприємство) про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 3   944   590,78   грн.
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з листопада 2021 року по квітень 2023 року позивач надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, однак Підприємство не сплатило за спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 3   944   590,78   грн (з урахуванням перерахунку у зв`язку зі зниженням фактичної ціни природного газу, порівняно з ціною, врахованою в тарифі на теплову енергію).
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Справу господарські суди розглядали неодноразово. 
2.2          Господарський суд Сумської області рішенням від 06.06.2024 (суддя Заєць   С.   В.) у задоволенні позову відмовив повністю.
2.3          Суд першої інстанції виходив з того, що: матеріалами справи доведено, що фактично теплова енергія в будівлю відповідача не могла бути поставлена з технічних причин та відповідачем не споживалася; позивач не надав доказів на підтвердження реального надання послуг відповідачу у спірний період. 
2.4          Північний апеляційний господарський суд постановою від 21.01.2025, ухваленою за результатами нового розгляду, рішення Господарського суду Сумської області від 06.06.2024 скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову; стягнув з Підприємства на користь Товариства заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 3   944   590,78   грн.
2.5          Постанова мотивована тим, що доказів звернення відповідача до органу місцевого самоврядування та завершення всієї процедури відокремлення (відключення) приміщень відповідача від централізованого опалення (теплопостачання) у встановленому порядку матеріали справи не містять. Отже, суд апеляційної інстанції виснував про виникнення у відповідача зобов`язання оплачувати послуги з теплопостачання в такому ж порядку і розмірах, якби відповідне відключення ним проведено не було. 
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція учасників справи
3.1          Підприємство, не погоджуючись з висновками апеляційного господарського суду, у касаційній скарзі просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 скасувати, а рішення суду першої інстанції від 06.06.2024 - залишити в силі. 
3.2          Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідач посилається на те, що суд не урахував висновків Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про санкції» та Закону України «Про Національну безпеку України» у спорах за позовом осіб, які знаходяться під контролем підсанкційної особи, яка пов`язана з державою-агресором.
3.3          Також відповідач вважає, що відсутній висновок Верховного Суду  щодо застосування статей 1, 19, 20, 21 Закону України «Про теплопостачання» та статей 526, 627, 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) «у спорах про стягнення плати за послуги теплопостачання, коли відключення від централізованої системи теплопостачання здійснено надавачем послуги, а не споживачем», що є підставою для касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України. 
3.4          У контексті підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
3.5          Крім того, у касаційній скарзі відповідач зазначає про понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції, попередній розмір яких може становити 25   000   грн.
4.          Мотивувальна частина
4.1          Суди попередніх інстанцій встановили, що Товариство є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, що надає послуги з постачання теплової енергії мешканцям міста Суми відповідно до рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.10.2021 №   627 та 22.11.2022 №   521.
4.2          Відповідач є орендарем комплексу будівель та споруд, розташованих за адресою: м.   Суми, вул.   Курська (Перемоги), 143, загальною площею 1   930,9   м^2 за договором оренди від 01.01.2016 №   СМ/16-001 нерухомого майна Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд».
4.3          Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у період з листопада 2021 року по квітень 2023 року Товариство надало відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 4   983   833,56   грн, що підтверджує актами приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за січень 2023 року від 31.01.2023, лютий 2023 року від 28.02.2023, березень 2023 року від 31.03.2023, квітень 2023 року від 30.04.2023, лютий 2023 року з перерахунком за листопад 2021 - квітень 2022 року від 28.02.2023, липень 2023 року з перерахунком за листопад 2021 - січень 2022 року від 31.07.2023.
4.4          У зв`язку зі зниженням фактичної ціни природного газу порівняно з ціною, врахованою в тарифі на теплову енергію, позивач провів перерахунки вартості послуг з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року та зменшив вартість послуг з постачання теплової енергії на загальну суму 1   039   242,78   грн. 
4.5          За таких обставин позивач, посилаючись на те що відповідач не сплатив за спожиті послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 3   944   590,78   грн (з урахуванням перерахунку), звернувся з позовом у цій справі.
4.6          Відповідач проти позову заперечує, зазначаючи що позивач і відповідач не укладали договору з постачання теплової енергії, жодна зі сторін з пропозицією укладення договору не зверталася. Відповідач не вчинив жодних дій (не здійснював оплати, не підписував заявки-приєднання, актів наданих послуг і т.   п.), які б свідчили про укладання договору з позивачем. До того ж відповідач не отримував від позивача самих послуг щодо постачання теплової енергії, починаючи з 2016 року. Так, 05.12.2016  за участю представника відповідача та дирекції «Котельні СПУ» ПАО «СНПО ім. М.В. Фрунзе» складений акт про те, що система опалення будівлі відповідача не підключена, не заповнена, запірна арматура на подаючому та зворотному трубопроводі опломбована - шифр пломб СНВО 1КППВ - кількість 2   шт. З того часу і до сьогодні відповідач не отримував теплової енергії. А шифр пломб свідчить про те, що система опалення відключалася саме представниками «Котельні СПУ» ПАО «СНПО ім. М.В. Фрунзе», а не відповідачем, що спростовує припущення позивача про самовільне відключення відповідачем системи опалення. 
4.7          Також відповідач пояснює, що, починаючи з 2016 року, обігрів приміщення здійснювався електричними обігрівачами, які забезпечували прийнятну температуру для роботи працівників у навчальному центрі.
4.8          До того ж внаслідок бомбардування російськими агресорами м.   Суми 05.03.2022 будівлі відповідача завдано значних пошкоджень, а відповідача визнано потерпілим згідно з постановою Окружної прокуратури міста Суми у кримінальному провадженні від 05.03.2022 №   42022202510000032 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 438 КК України.
4.9          Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи містять акт від 05.12.2016, у якому попередній надавач послуг («Котельная СПУ» ПАО «СНПО ім. М.   В. Фрунзе») зазначив, що запірна арматура на подаючому та зворотньому трубопроводі опломбована (шифр пломб: СНВО 1КППВ, кількість 2 шт), система опалення закладу не підключена, не заповнена. Також в актах обстеження приміщення (будівлі) відповідача спеціалісти позивача від 19.08.2021, 01.12.2022 та 13.01.2023 встановили, що система опалення навчального центру відключена від централізованої системи теплопостачання з видимим розривом.
4.10          Отже, суд першої інстанції виснував про відключення системи опалення відповідача від централізованої системи теплопостачання з 2016 по 2023 рік. 
4.11          При цьому суд першої інстанції дослідив, що відповідно до акта від 05.12.2016 систему опалення відповідача відключав і опломбовував саме надавач відповідних послуг на той момент - «Котельная СПУ» ПАО «СНПО ім. М.В. Фрунзе», що виключає самовільне відключення відповідача від системи опалення.
4.12          За таких обставин місцевий господарський суд наголосив, що фактично теплова енергія в будівлю відповідача (нежитлове приміщення на вул.   Курській,   143 у м.   Суми) не могла бути поставлена з технічних причин та відповідачем не споживалася. 
4.13          Що стосується актів приймання-передачі послуг з постачання теплової енергії, суд першої інстанції оцінив їх критично, враховуючи таке.
4.14          Для підтвердження обставин надання послуг за спірний період з листопада 2021 року по квітень 2023 року позивач надав до матеріалів справи копії актів приймання-передачі послуг з постачання теплової енергії за: січень 2023 року від 31.01.2023, лютий 2023 року від 28.02.2023, березень 2023 року від 31.03.2023,  квітень 2023 року від 30.04.2023, лютий 2023 року від 28.02.2023 з перерахунком за листопад 2021 року - квітень 2022 року, липень 2023 року від 31.07.2023 з перерахунком за листопад 2021 року - січень 2022 року.
4.15          Як встановив суд першої інстанції, вказаних актів наданих послуг відповідач не підписував, доказів направлення цих актів відповідачу матеріали справи не містять.
4.16          При цьому суд наголосив, що не може вважатися належним направлення відповідачу актів наданих послуг за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року разом із вимогою про сплату заборгованості від 11.08.2023 №   1060, оскільки згідно з положеннями частини 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а тому позивач зобов`язаний направляти акти (докази фактичного надання послуг) щомісяця для оплати відповідачем наданих послуг.
4.17          Також суд першої інстанції визнав необґрунтованим акт прийому-передачі послуг з постачання теплової енергії за період листопад 2021 року - квітень 2022 року, який датований 28.02.2023, враховуючи що матеріали справи не містять актів прийому-передачі послуг з постачання теплової енергії у листопаді 2021 року, грудні 2021 року,  січні - квітні 2022 року.
4.18          Що стосується акта прийому-передачі послуг з постачання теплової енергії за листопад - грудень 2021 року, січень 2022 року (перерахунок), датованого 31.07.2023, місцевий господарський суд, зазначивши про відсутність у матеріалах справи актів прийому-передачі послуг з постачання теплової енергії у листопаді 2021 року,  грудні 2021 року, січні 2022 року та закінчення опалювального періоду у 2023 році у квітні, зауважив, що не може прийняти вказаного акта як належний доказ для підтвердження надання послуг у період з листопада 2021 року по січень 2022 року чи липень 2023 року.
4.19          Підсумовуючи, суд першої інстанції констатував, що: у матеріалах справи взагалі відсутні акти приймання послуг з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 по квітень 2022 року; по актам, які надані до матеріалів справи, а саме за січень, лютий, березень, квітень 2023 року, відсутні докази їх направлення на адресу відповідача у відповідний період їх складання. 
4.20          За таких обставин місцевий господарський суд виснував, що позивач не надав доказів на підтвердження реального надання послуг відповідачу в період з листопада 2021 року по квітень 2023 року на суму 3   944   590,78   грн. 
4.21          Водночас суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з пунктом 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №   630, що діяли у період з 21.07.2005 по 01.05.2022, відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. 
4.22          Механізм відключення житлових будинків та окремих квартир від мереж централізованого опалення визначався Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №   4      (далі - Порядок №   4), що діяв з 20.12.2005 по 17.09.2019, та потім згідно з      наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №   169       затверджено Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, яким унормована процедура відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від централізованого опалення (теплопостачання) (далі - Порядок №   169).
4.23          Як зазначив суд апеляційної інстанції з посиланням на означені Порядки,  починаючи з 21.07.2005 процедура від`єднання об`єкта від мережі централізованого теплопостачання передбачає певні обов`язкові етапи, які включають подання заяви до органу місцевого самоврядування, прийняття рішення, отримання дозволу і, нарешті, складання акта відключення, який фіксує завершення цієї процедури.
4.24          Однак, як зауважив апеляційний господарський суд, доказів звернення відповідача до органу місцевого самоврядування та завершення всієї процедури відокремлення (відключення) приміщень відповідача від централізованого опалення (теплопостачання), передбаченої Порядками відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, матеріали справи не містять. 
4.25          Що стосується акта від 05.12.2016, складеного попереднім надавачем послуг «Котельная СПУ» ПАО «СНПО ім. М.В. Фрунзе», та актів обстеження приміщення (будівлі) відповідача спеціалістами АТ «Сумське НВО» та позивача від 19.08.2021, від 01.12.2022 та від 13.01.2023, колегія суддів апеляційної інстанції зауважила, що такі акти не є документами, якими має бути підтверджений факт відключення приміщення від мереж централізованого опалення в законний спосіб, що передбачений наведеними Порядками.
4.26          З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції виснував про самовільне відключення будівлі за адресою: м.   Суми, вул.   Курська,   143, від мереж централізованого опалення.
4.27          При цьому посилання суду першої інстанції на пошкодження будівлі внаслідок авіаудару 05.03.2022 як на підставу для неспоживання теплової енергії апеляційний господарський суд визнав безпідставними, оскільки у матеріалах справи відсутні докази пошкоджень системи опалення будівлі внаслідок такої події.
4.28          Отже, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, посилаючись на те що самовільне відключення приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення споживача від оплати за послуги теплопостачання, ухвалив оскаржувану постанову про задоволення позову.
4.29          Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
4.30          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 300 ГПК України). 
4.31          Узагальнені доводи відповідача щодо застосування статей 1, 19, 20, 21 Закону України «Про теплопостачання» та статей 526, 627, 901 ЦК України, викладені у касаційній скарзі у контексті підстав оскарження, передбачених пунктами 3 та 4 частини 2 статті 287 ГПК України, зводяться до того, що при вирішенні спору про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання  необхідним є встановлення факту реального надання послуг, не обмежуючись лише формальною наявністю чи відсутністю підписаних актів, ураховуючи усі наявні докази та обставини справи.
4.32          Верховний Суд, перевіряючи наведені в касаційній скарзі доводи, виходить з  такого.
4.33          Як встановили суди попередніх інстанцій та не заперечують сторони, між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини щодо надання послуг з теплопостачання. Водночас, як слушно зауважив суд першої інстанції, відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг, якщо буде доведено їх фактичне надання.
4.34           Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
4.35          Згідно з частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
4.36          У статті 19 Закону України «Про теплопостачання» закріплено основні принципи господарювання у сфері теплопостачання. Так, за змістом цієї норми діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Теплогенеруючі організації, які використовують різні технології виробництва теплової енергії, мають рівні права доступу на ринок теплової енергії. Споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи. Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. 
4.37          Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
4.38          У статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
4.39          За загальним правилом фактом підтвердження господарської операції є первинні документи (наприклад, акти надання послуг, виконаних робіт тощо). У свою чергу документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. 
4.40          Верховний Суд звертає увагу, що основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як-то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг   /   виконання робіт), а не первинні документи (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі №   914/2355/21, постанова Верховного Суду від 01.09.2023 у справі №   906/386/21). 
4.41          Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі №   910/4994/18 виснувала, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.
4.42          Колегія суддів зазначає, що загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 ГПК України, визначена обов`язковість всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження судом під час вирішення спору доказів, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
4.43          З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України ,щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
4.44          Місцевий господарський суд дав оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, що відповідає приписам частини 2 статті 86 ГПК України.
4.45          За результатами дослідження наданих учасниками справи доказів у їх сукупності суд першої інстанції виснував про відсутність реального надання позивачем послуг з теплопостачання відповідачу. 
4.46          При цьому за оцінкою суду першої інстанції, долучених позивачем до матеріалів справи актів наданих послуг відповідач не підписував, доказів направлення цих актів відповідачу матеріали справи не містять.
4.47          Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що: система опалення навчального центру відключена від централізованої системи теплопостачання з 2016 року; відповідно до акта від 05.12.2016 систему опалення відповідача відключав і опломбовував саме надавач відповідних послуг на той момент -  «Котельная СПУ» ПАО «СНПО ім. М.В. Фрунзе», а тому таке відключення не може вважатись самовільним.
4.48          Крім того, за встановленими у справі судом першої інстанції обставинами в актах обстеження від 19.08.2021, 01.12.2022 та 13.01.2023 фахівці позивача також зафіксували, що будівля за адресою: м.   Суми, вул.   Курська (Перемоги), 143, яка перебуває в оренді відповідача, відключена від централізованої системи теплопостачання. 
4.49          При цьому матеріали справи, як констатував суд першої інстанції, не містять доказів підключення вказаної будівлі спеціалістами позивача до централізованої системи опалення у будь-який з опалювальних періодів, зокрема, у спірний період (листопад 2021 року - квітень 2023 року).
4.50          За таких обставин, встановивши що відповідач у період, за який заявлено спірну заборгованість, не користувався послугами позивача, оскільки система опалення не підключена до централізованої системи, а позивач не надав доказів реального надання послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для нарахування та стягнення плати за послуги з централізованого опалення будівлі, яку орендує відповідач. 
4.51          Апеляційний суд висновків суду першої інстанції не спростував. Так, суд апеляційної інстанції, керуючись лише тим, що відповідач самовільно, за його оцінкою, здійснив відключення приміщень відповідача від мереж централізованого опалення, виснував про наявність у Підприємства зобов`язання оплачувати послуги з теплопостачання у спірний період.
4.52          Водночас апеляційний господарський суд, вдавшись до дослідження обставин відключення будівлі відповідача від мереж централізованого опалення, залишив поза увагою, що відповідно до приписів законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зокрема статті 19 Закону України «Про теплопостачання», обов`язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації пов`язаний з фактичним отриманням теплової енергії. 
4.53           Натомість суд апеляційної інстанції, покладаючи на відповідача обов`язок оплатити послуги, не зазначив, які саме докази вказують на фактичне надання послуг з теплопостачання, що є ключовим у цій справі з огляду на предмет та підстави заявленого позову, оскільки правові наслідки, як зазначалося, створює саме господарська операція (реальне надання послуг). 
4.54          Щодо оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.
4.55          Відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
4.56          Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 3 статті 311 ГПК України).
4.57          Колегія суддів звертає увагу, що правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються з огляду на конкретні обставини справи. Тобто на відміну від повноважень законодавчої гілки влади до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.01.2021 у справі №   522/1528/15-ц).
4.58          Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції. 
4.59          Враховуючи, що обставини дотримання   /   недотримання відповідачем порядку відключення будівлі від централізованої системи теплопостачання, що за встановленими у справі обставинами мало місце у 2016 році, не стосується предмета розгляду у цій справі, з огляду на наведені у цій постанові мотиви, а тому не вбачається підстав для надання висновку щодо питання застосування норм права, про які вказує скаржник у касаційній скарзі.
4.60          Водночас за результатами касаційного перегляду підтверджується неправильне застосування апеляційним господарським судом приписів законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зокрема статті 19 Закону України «Про теплопостачання», та порушення норм процесуального права, що призвело до безпідставного скасування рішення суду першої інстанції. 
4.61          Оскільки встановлені судом першої інстанції обставини про відсутність реального надання позивачем послуг з теплопостачання відповідачу є достатньою самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, доводи відповідача, наведені у касаційній скарзі у контексті неврахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про санкції» та Закону України «Про Національну безпеку України», суд касаційної інстанції не оцінює як такі, що мають у цьому випаду вирішальне значення для ухвалення судового рішення.
4.62          Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
4.63          Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
4.64          Отже, постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.
4.65          Витрати відповідача зі сплати судового збору з касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції зі справи покладаються на позивача згідно з приписами статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Сумський навчальний центр» Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд» задовольнити.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 у справі №   920/37/24 скасувати.
3. Рішення Господарського суду Сумської області від 06.06.2024 у справі №   920/37/24 залишити в силі.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» (код ЄДРПОУ 44360724) на користь Дочірнього підприємства «Сумський навчальний центр» Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд» (код ЄДРПОУ 33390353) 94   670 (дев`яносто чотири тисячі шістсот сімдесят) грн 18 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги у цій справі.
Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          А.   Ємець

Судді                                                                                                    І. Бенедисюк

                                                                                                    І.   Колос