У Х В А Л А
22 травня 2025 року
м. Київ
справа № 947/8435/21
провадження № 61-737ск25
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лічман Інна Миколаївна, про визнання заповіту недійсним,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси 
від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 17 грудня 2024 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Фаловській І. М., судді, які входять до складу колегії: Сердюк В. В., 
Карпенко С. О.
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків, а саме заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги.
У лютому 2025 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій уточнила, що оскаржує рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2025 року продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме заявнику необхідно уточнити обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень та сплатити судовий збір.
04 квітня 2025 року ОСОБА_1 направила до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, клопотання про відстрочення сплати судового збору, а також заяву про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. у зв`язку з недовірою.
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. визнано необґрунтованою та передано іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2025 року для розгляду зазначеної заяви визначено суддю-доповідача Дундар І. О.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. від участі у розгляді справи № 947/8435/21 відмовлено.
09 квітня 2025 року матеріали касаційного провадження повернуто 
судді-доповідачеві Фаловській І. М.
09 квітня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , 
в якій заявник просила відкрити касаційне провадження у цивільній справі № 947/8435/21.
Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_1 заявила відвід судді 
Фаловській І. М. від участі у розгляді справи, який не мотивований жодними підставами.
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року визнано необґрунтованим заявлений відвід ОСОБА_1 судді-доповідачеві Фаловській І. М. та передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.
11 квітня 2025 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заявлений відвід судді переданий на розгляд судді Верховного Суду Коротенку Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. 
від участі у розгляді справи № 947/8435/21.
14 квітня 2025 року матеріали касаційного провадження повернуто 
судді-доповідачеві Фаловській І. М.
14 квітня 2025 року суддя Фаловська І. М. заявила самовідвід від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 947/8435/21.
Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2025 року задоволено заяву 
судді-доповідача Фаловської І. М.
Відведено суддю-доповідача Фаловську І. М. від участі у розгляді Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі 
№ 947/8435/21, передано касаційну скаргу ОСОБА_1 для здійснення повторного автоматизованого розподілу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана касаційна скарга передана на розгляд судді Верховного Суду Ігнатенку В. М.
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги та продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме заявнику необхідно сплатити судовий збір та подати нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із належним обґрунтуванням обов`язкової підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, передбаченої частиною другою статті 389 ЦПК України.
На виконання вимог ухвали  ОСОБА_1 направила до суду уточнену касаційну скаргу та сплатила судовий збір.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що заявник не виконала повністю вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 23 січня 2025 року.
У статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладені вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
У новій редакції касаційної скарги заявник не посилається та не обґрунтовує обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України. 
Виконання зазначених процесуальних вимог має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст пунктів частини другої статті 389 ЦПК України, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення.
Суд наголошує, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судове рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 400 ЦПК України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює їх прийняття та відкриття касаційного провадження.
Крім того, частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими з чого вбачається, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має суттєве значення.
Також Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Заявник не виконала повністю вимоги ухвали Верховного Суду від 23 січня 2025 року в частині зазначення та належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лічман Інна Миколаївна, про визнання заповіту недійсним, визнати неподаною та повернути.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                   В. М. Ігнатенко