Справа № 344/16999/24 
Провадження № 22-ц/4808/497/25 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                        Девляшевського В.А., 
       суддів:                        Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
       секретаря                        Гудяк Х.М., 
з участю:                        представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Атаманюком Б.М. 23 січня 2025 року, повний текст якого складений 03 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Національна Акціонерна Компанія Нафтогаз України» про стягнення невиплаченої частини заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Національна Акціонерна Компанія Нафтогаз України», в якому просив визнати його право на своєчасне одержання належної йому винагороди за працю; стягнути з АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь позивача грошові кошти в розмірі 6219279,04 грн, що еквівалентно 150 874,42 доларів США по курсу НБУ на день подання позовної заяви, з яких 221688,30 грн невиплаченої частини заробітної плати та 5997590,74 грн середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також 200 000,00 грн завданої моральної шкоди.
Позовні вимоги обгрутовано тим, що позивач з квітня 2021 року по грудень 2022 року перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на відведеному йому робочому місці у Філії НАК «Нафтогаз України» в Арабській Республіці Єгипет». ОСОБА_1 спершу був працевлаштований на посаді начальника геологічного відділу, пізніше переведений на посаду начальника відділу геологорозвідувальних робіт геологічної групи та в подальшому переведений на посаду заступника головного геолога з визначеним робочим місцем в компанії оператора «Petrosannan Company», а наостанок звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Права та обов`язки сторін в період з квітня 2021 року по грудень 2022 року були обумовлені трудовими договорами: трудовий договір б/н від 13.04.2021; трудовий договір №008-1/2021 від 30.06.2021; трудовий договір №004-2/2022 від 29.06.2022.
На думку позивача, в порушення вказаних трудових договорів відповідачем не виплачено позивачу належну йому до сплати суму базової частини заробітної плати за відпрацьований період часу з березня 2022 року по липень 2022 року у розмірі 5395,32 USD, що в еквіваленті за курсом НБУ на день подання позову - 221 688,30 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.
Крім того, враховуючи триваючий характер порушення прав позивача зі сторони відповідача, позивач просив стягнути із відповідача середній заробіток за весь час затримки і не виплати належних йому до сплати всіх сум від підприємства по день фактичного розрахунку, який складає 145479,10 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день подання позову складає 5 997 590,74 грн.
Щодо моральної шкоди зазначив, що після початку повномасштабного вторгнення російських загарбників із сторони директора Філії НАК «НАФТОГАЗ України» в Арабській республіці Єгипет Федора Баюка розпочався моральний тиск на позивача, як працівника товариства, із погрозою не продовження із ним трудового договору на новий строк (звільнення), у разі не підписання заяви про нібито безповоротне та безкомпенсаційне утримання 30% із заробітної плати позивача на неконкретизовані цілі під виглядом підтримки ЗСУ чи гуманітарної допомоги громадянам, постраждалим від російської агресії. Вказана заява була фактично підписана позивачем під психологічним і економічним тиском керівника Філії Федіра Баюка наприкінці квітня 2022 року. Важає, що такі дії керівника філії фактично позбавили позивача можливості вільно розпоряджатися власними грошовими коштами та завдали йому моральної шкоди, яка виявилася у душевних стражданнях позивача, приниженні його честі і гідності. 
Зважаючи на вказане, просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно тлумачив ст. 127 КЗпП України та ст. 25 ЗУ «Про оплату праці». Так, вказані норми не передбачають відрахування із заробітної плати за заявою працівника. Апелянт вважає, що вказана заява не являється розпорядженням заробітною платою, оскільки така заява була не добровільним волевиявленням, а наслідком впливу роботодавця. Зазначає, що його заява не може вважатися правочином в розумінні норм ЦК України, оскільки не відповідає вимогам правочину. Позивач вважає неприпустимим позбавлення його права розпоряджатися своїм майном у непередбачений законом спосіб під впливом погроз про припинення з ним трудового контракту. 
На думку апелянта, місцевий суд не врахував, що позивач фактично не набув права власності на частину своєї заробітної плати (30% її розміру у період з березня 2022 року по липень 2022 року), оскільки така не була виплачена позивачу. Вказані кошти повинні були перераховуватись на спеціальні рахунки для збору коштів на підтримку ЗСУ або на спеціальні рахунки для збору коштів на гуманітарну допомогу громадянам, постражлим від російської агресії. Жодних розпоряджень або доручень відповідачу про перерахування 30% коштів заробітної плати позивача на користь Міжнародного благодійного фонду «Повернись живим» в матеріалах справи немає.
Вважає, що судом не враховано положення про Філію НАК «Нафтогаз України» в Арабській Республіці Єгипет, відповідно до якого директор має право розпоряджатися грошовими коштами філії, а не коштами заробітної плати працівників. Відповідно до п. 9 згаданого Положення рішення щодо соціальних питань приймаються на загальних зборах трудового колективу. Таке рішення відповідачем не надано.
Попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивач очікує понести під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, становить 60 252 грн та складається із витрат на оплату судового збору у розмірі 27 252 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000 грн.
Просить оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати стягнути із відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «НАК «Нафтогаз України» послався на законність та обґрунтованість судового рішення. Вказує, що відрахування із заробітної плати позивача здійснювалося на підставі його добровільного волевиявлення відповідно до його заяви. Працівниками Філії одностайно та добровільно прийнято рішення про здійснення утримання із їх заробітних плат на підтримку ЗСУ та/або допомогу постраждалим від російської агресії громадянам. Працівники філії, у тому числі ОСОБА_1 , через онлайн голосування у створеній в «Телеграм» групі обрали варіанти розпорядження зібраними коштами. ОСОБА_1 добровільно 27.03.2022 написав відповідну заяву, отже така заява є письмовим розпорядженням працівника його заробітною платою відповідно до ст. 25 ЗУ «Про оплату праці». 
На підставі поданих працівниками заяв видано наказ від 28.03.2022 № 10-а «Про утримання грошових коштів із доходу працівників», згідно якого здійснювалось утримання. З цим наказом позивач ознайомлений 13.04.2022 та не оскаржував його. Відповідно до заяви позивача від 09.08.2022 про припинення здійснення Філією утримання коштів наказом Філії від 14.08.2022 утримання з коштів ОСОБА_1 було припинено. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував психологічний чи економічний тиск на позивача з боку керівника Філії, а також доказів завдання йому моральної шкоди. Також вказує, що відповідно до змісту заяви позивач надав згоду на здійснення перерахунку утриманих коштів на визначені в ній цілі у будь-який інший законний спосіб. Відповідач не зберіг у себе кошти, а здійснив їх подальший перерахунок на спеціальний рахунок МБФ «Повернись живим». Представник позивача зауважує, що НАК «Нафтогаз України» не має жодної заборгованості перед позивачем. Крім того, ОСОБА_1 невірно розрахував середню заробітну плату. Зазначає, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Так, позивач звільнений з роботи у грудні 2022 року, а звернувся в суд 17.09.2024. Вказане, вважає відповідач, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник «Національна Акціонерна Компанія Нафтогаз України» в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив її відхилити.
Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що утримання із заробітної плати позивача здійснювалися відповідачем за особистою письмовою заявою ОСОБА_1 , що узгоджується із положеннями ст. 24, 25 Закону України «Про оплату праці» та не суперечить вимогам ч. 2 ст. 127 КЗпП України. При цьому судом не встановлено факту психологічного і економічного тиску керівника Філії на позивача, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. З підстав недоведеності судом також відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь завданої моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що між позивачем ОСОБА_1 та НАК «Нафтогаз України» в особі Філії в Арабській Республіці Єгипет (далі – Філія) існували трудові правовідносини з 13.04.2021 по 31.12.2022 (т.1, а.с. 14-19, 81-95).
Позивач ОСОБА_1 працював у Філії з 13.04.2021 по 01.07.2021 на посаді начальника геологічного відділу (Трудовий договір б/н від 13.04.2021); з 01.07.2021 переведений на посаду начальника відділу геологорозвідувальних робіт геологічної групи (Трудовий договір № 008-1/2021 від 03.06.2021-); з 01.07.2022 переведений на посаду заступника головного геолога, з визначенням робочого місця в компанії операторі «Petrosannan Company» (Трудовий договір №004-2/2022 від 29.06.2022), що підтверджується копіями відповідних наказів (т. 1 а.с.69-71).
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 27.03.2022, адресованої директору Філії НАК «Нафтогаз України» в Арабській Республіці Єгипет Баюку Ф.В., позивач просив починаючи з 01.03.2022 та на період до припинення або скасування воєнного стану, оголошеного в Україні, забезпечити в будь-який спосіб безповоротного та безкомпенсаційного утримання 30% з його заробітної плати за відпрацьований час, доплати за роботу у святкові та неробочі дні, оплати щорічних відпусток, компенсації за невикористану відпустку, виплат допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, всіх видів премій, допомоги на оздоровлення, визначених умовами чинного трудового договору, укладеного зі ним, та направити ці утримані кошти на спеціальний рахунок/спеціальні рахунки для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на спеціальний рахунок для збору коштів на гуманітарну допомогу громадянам, постраждалим від російської агресії (т.1 1 а.с.144).
Наком НАК «Нафтогаз України» від 23.03.2022 № 10-а «Про утримання грошових коштів із доходу працівників» здійснювалось добровільне утримання грошових коштів з доходів працівників Філії у розмірах згідно додатку №1 до цього наказу (т. 1 а.с.140-143).
З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлений 13.04.2022 (т. 1 а.с.145).
Відповідно до вказаних наказів Філії від 10.04.2022 №5-р, від 15.05.2022 № 8-р, від 07.06.2022 № 9-р, від 17.07.2022 № 12-р, від 10.08.2022 № 13, зібрані за березень-липень 2022 кошти, які утримувались із заробітних плат працівників Філії на підставі поданих ними заяв, були в подальшому перераховані Філією в якості благодійної допомоги для України на рахунок Благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим». Всього за такими наказами Філія здійснила перерахунок вказаній благодійній організації на загальну суму 183 830,27 доларів США (т.1 а.с.146-151).
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 09.08.2022 про припинення здійснення Філією утримання коштів, на підставі наказів Філії від 14.08.2022 № 28-а «Про скасування наказу від 28.03.2022 №10-а та наказу від 20.07.2022 № 24-а», було припинено утримання Філією коштів з ОСОБА_1 з 01.08.2022 (т.1 а.с.137-139).
Згідно з довідкою Філії НАК «Нафтогаз Україна» від 19.08.2024 із заробітної плати ОСОБА_1 здійснено утримання згідно заяви від 27.03.2022: за березень 2022 року – 1125,00 доларів США; за квітень 2022 року – 1125,00 доларів США; за травень 2022 року – 1125,00 доларів США; за червень 2022 року – 1125,00 доларів США; за липень 2022 року – 1431,00 доларів США(т.1 а.с. 152).
Наказом від 22.12.2022 позивач звільнений з роботи з 31.12.2022 у зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с.72). 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував, що заява про утримання з належних йому коштів із заробітної плати у розмірі 30% з подальшим направленням утриманих коштів на підтримку ЗСУ написана під примусом роботодотавця і є недобровільною, позивач не згоден із цільовим призначенням платежів, здійснених на підтримку ЗСУ.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
За змістом частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.
Аналогічна норма міститься у ч.у ст.127 КЗпП України.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:
1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;
2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;
3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).
Відповідно до статті 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.
Забороняються відрахування із заробітної плати, метою яких є пряма чи непряма сплата працівником роботодавцю чи будь-якому посередникові за одержання або збереження роботи.
Судом встановлено, що 27.03.2022 ОСОБА_1 подав на ім`я директора Філії НАК «Нафтогаз України» в Арабській Республіці Єгипет Баюка Ф.В. заяву, в якій просив просив починаючи з 01.03.2022 та на період до припинення або скасування воєнного стану, оголошеного в Україні, забезпечити в будь-який спосіб безповоротного та безкомпенсаційного утримання 30% з його заробітної плати за відпрацьований час, доплати за роботу у святкові та неробочі дні, оплати щорічних відпусток, компенсації за невикористану відпустку, виплат допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, всіх видів премій, допомоги на оздоровлення, визначених умовами чинного трудового договору, укладеного зі ним, та направити ці утримані кошти на спеціальний рахунок/спеціальні рахунки для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на спеціальний рахунок для збору коштів на гуманітарну допомогу громадянам, постраждалим від російської агресії.
На підставі заяви позивача та інших працівників філії наказом НАК «Нафтогаз України» від 23.03.2022 № 10-а «Про утримання грошових коштів із доходу працівників» здійснювалось добровільне утримання грошових коштів з доходів працівників Філії у розмірах згідно додатку №1 до цього наказу.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач вказує на те, що заява про утримання коштів із його заробітної плати була ним підписана під психологічним і економічним тиском керівника Філії, зокрема, з погрозою не продовження із ним контракту на новий строк.
Водночас, доказів про здійснення на нього тиску, погроз та примушування написати заяву про утримання із заробітної плати позивача коштів в матеріалах справи немає. 
Колегія суддів також не приймає доводи апелянта про відсутність розпоряджень позивача на перерахування коштів на спеціальальний рахунок Міжнародного благодійного фонду «Повернись живим».
Так, із змісту заяви ОСОБА_1 від 27.03.2022 вбачається, що він надав добровільну згоду на перерахування коштів на визначені в ній цілі у будь-який інший законний спосіб, що буде запропонований йому з боку Філії.
Крім того, з наявної в матеріалах справи роздруківки онлайн голосувань з питання цільового спрямування коштів вбачається, що більшість працівників Філії проголосували за спрямування коштів МБФ «Повернись живим» (т.1 а.с. 177).
В подальшому утримані із заробітних плат за березень-липень 2022 кошти були перераховані Філією в якості благодійної допомоги для України на рахунок Благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим».
Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що утримання із заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалося на законних підставах та за волевиявленням позивача. ОСОБА_1 був обізнаний про суть відрахувань, які на час звернення з позовом вважає незаконними, однак не оскаржував наказ, на підставі якого здійснювалися відповідні утримання.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами, що заява про утримання із заробітної плати позивача була написана ним під тиском, відповідач здійснював відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 за його письмовим розпорядженням на основі волевиявлення позивача, яке підтверджується його особистим підписом на заяві, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Інші доводи наведені на обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні.
Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.
Головуючий:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        В.М. Луганська
                                                                               Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.