Справа № 128/1137/22
Провадження № 22-ц/801/762/2025
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року	Справа № 128/1137/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Рибчинського В. П., Копаничук С. Г., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Самородової Олени Петрівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Саєнко О. Б. залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов обґрунтовано тим, що 29 серпня 2019 року близько 13 год 50 хв водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 219060», д. н. з. НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_3 , рухаючись по автодорозі сполученням «Виступовичі – Житомир – Могилів-Подільський», 296 км + 700 м, а саме в смт Стрижавка, Вінницького району, Вінницької області, не врахувала дорожню обстановку при переїзді регульованого пішохідного переходу, проїхала на забороняюче червоне світло світлофора та допустила зіткнення з автомобілем марки «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками. 
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 815 від 20 грудня 2019 року водій ОСОБА_2 своїми діями порушила вимоги п.п.8.7.3(e), 12.4 Правил дорожнього руху України де вказано: п.п.8.7.3(e) «Червоний сигнал, у тому числі миготливий або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»; п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється не більше 50 км/год». Порушення ОСОБА_2 вимог п.п. 8.7.3 (є) Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди та передбачають вчинення злочину ч. 1 ст. 286 КК України. 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2020 року (справа №128/698/20) закрито кримінальне провадження №12019020100000781, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням її з потерпілою. 
Відповідно до звіту №19-274 від 17 листопада 2019 року про оцінку вартості (розміру) збитків діями ОСОБА_2 позивачці було завдано майнову шкоду заподіяну пошкодженням транспортного засобу «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , у розмірі 264 961,26 грн, вартість відновлювального ремонту становить 418 666,84 грн. Окрім того ОСОБА_1 понесла витрати за послуги евакуатора у розмірі 700 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №77 від 04 січня 2021 року та актом виконаних робіт. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом № АК/9122179, на підставі якого страховою компанією ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» позивачці було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 98 000 грн. 
Відповідно до звіту № 24/02/22 від 04 лютого 2022 року про розрахунок ринкової вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , ринкова вартість зазначеного автомобіля у після аварійному стані складає 89 958,74 грн. 
ОСОБА_1 зазначає, що вона не погоджується із визнанням автомобіля «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , фізично знищеним, та враховуючи те, що вартість відновлювальних робіт зазначеного автомобіля перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, на переконання позивачки, з відповідачки підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. 
Загальна вартість заподіяної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 77 702,52 грн (264 961,26 грн (ринкова вартість до пошкодження автомобіля) – 89 958,74 грн (ринкова вартість пошкодженого автомобіля) – 98 000 грн (страхове відшкодування) + 700 грн (витрати з евакуації автомобіля).
Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 77 702,52 грн завданих матеріальних збитків, в якості відшкодування за пошкоджений автомобіль, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року позовні вимоги були задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у рахунок відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 77 002,52 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позовна вимога у частині стягнення різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у розмірі 77 002,52 грн підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи доведено наявність такої шкоди та власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. 
У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення на користь позивача витрат на евакуацію автомобіля в сумі 700 грн, місцевий суд відмовив за необґрунтованістю, оскільки вказані витрати сплачені (понесені) іншою особою, а саме громадянином ОСОБА_4 , а не позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, представник відповідачки подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Копаничук С. Г.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2025 року матеріали справи витребувано із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, зупинено дію рішення місцевого суду та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 квітня 2025 року справу призначено до розгляду на 24 квітня 2025 року в порядку письмового провадження. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції порушені права ОСОБА_2 на справедливий судовий захист, зокрема рівність сторін, оскільки судом її не було повідомлено про час та дату розгляду справи.
Будь-які докази того, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує ліміт відповідальності страховика та відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.
Суд першої інстанції також не взяв до уваги, що при проведенні експертизи, відповідачку не запрошували, вона не брала участь в огляді та проведенні калькуляції вартості ремонту, що також ставить під сумнів суму відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 є власницею автомобіля «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 21 березня 2019 року (а. с. 7).
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2020 року у справі №128/698/20 було закрито кримінальне провадження №12019020100000781, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням її з потерпілою (а. с. 5-6).
Зі змісту ухвали встановлено, що 29 серпня 2019 року близько 13 год 50 хв водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 219060», д. н. з. НОМЕР_1 , із пасажиром ОСОБА_3 , рухаючись по автодорозі сполученням «Виступовичі – Житомир – Могилів-Подільський», 296 км + 700 м в смт. Стрижавка, не врахувала дорожню обстановку при переїзді регульованого пішохідного переходу, проїхала на забороняюче червоне світло світлофора, допустила зіткнення з автомобілем марки «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 815 від 20 грудня 2019 року водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 8.7.3(e), 12.4 Правил дорожнього руху України, де вказано: п. 8.7.3(e) «Червоний сигнал, у тому числі миготливий або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»; п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год». Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 8.7.3(e) Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до звіту № 19-274 про оцінку вартості (розміру) збитку, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17 листопада 2019 року, виконаного оцінювачем ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість автомобіля «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , становить 264 961,26 грн, вартість відновлювального ремонту – 418 666,84 грн. Вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , становить 264 961,26 грн (а. с. 8-19).
Згідно зі звітом про розрахунок ринкової вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу № 24/02/22 від 04 лютого 2022 року, виконаного оцінювачем ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 , становить 89 958,74 грн (а. с. 20-23).
Відповідно до акту № 77 виконаних робіт від 04 січня 2021 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_4 було здійснено перевезення автомобіля із арешт майданчика у с. Стрижавка за місцем проживання, а також завантаження та розвантаження автомобіля «Хонда Аккорд», д. н. з. НОМЕР_2 . Сума виконаних робіт – 700 грн (а. с. 24). 
Послуги було сплачено, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №77 від 04 січня 2021 року (а. с. 25).
Як видно із копії виписки по рахунку ОСОБА_1 31 березня 2020 року на було перераховано страхове відшкодування від СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у розмірі 98 000 грн (а. с.27).

Позиція суду апеляційної інстанції
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Згідно з п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 
Пункт 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15.03.2018 у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 04.04.2018 у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18.04.2018 у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13.06.2018 у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31.10.2018 у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12.12.2018 у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18.12.2018 у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), та від 30.01.2019 у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18).
У ході розгляду справи судом установлено, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб є фізично знищеним, внаслідок ДТП, яка сталася 29 серпня 2019 року з вини ОСОБА_2 , оскільки відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків № 19-724 його відновлювальний ремонт значно перевищує ринкову вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а матеріальна шкода завдана автомобілю дорівнює його ринковій вартості.
Отже, позивачці як власнику пошкодженого транспортного засобу, на підставі п. 30.2 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц (провадження №14-80цс19)).
За змістом пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 вказаного вище Закону).
У апеляційній скарзі представник відповідачки зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує ліміт відповідальності страховика.
Апеляційний суд відхиляє такі доводи сторони відповідача.
Так, позивачкою до позовної заяви було долучено докази перерахування ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» страхового відшкодування у розмірі 98 000 грн.
Натомість відповідачкою не було доведено, що відповідно до її ж страхового полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, є вищим, що є її процесуальним обов`язком.
Окрім того, як зазначено місцевим судом у рішенні, в судовому засіданні 15 березня 2023 року представник позивачки пояснив суду, що дана справа вже розглядалась Вінницьким районним судом і в якості третьої особи була залучена страхова компанія, яка надала всі докази щодо виплат у справі № 128/132/21, у зв`язку із чим сторона відповідача могла звернутись із запитом до страхової компанії стосовно інформації про здійснення страхових виплат на користь позивача.
Із Єдиного державного реєстру судових рішень апеляційним судом встановлено, що дійсно у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала справа № 128/132/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 170 616,52 грн завданої матеріальної шкоди та 20 000 грн завданої моральної шкоди.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 вересня 2021 року позов у вказаній справі було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 167 661,26 грн на відшкодування завданих матеріальних збитків, а також 10 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2022 року вказане рішення було скасовано та ухвалене нове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнуто з відповідачки на його користь 700 грн на відшкодування понесених ним витрат при сплаті послуг евакуатора.
Зі змісту судових рішень видно, що вони стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що була вчинена ОСОБА_2 29 серпня 2019 року.
Судами першої та апеляційної інстанції у справі № 128/132/21 було встановлено, що «З копії матеріалів страхової справи Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АК 9122179, наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 219060», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 9122179, страхова сума за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн., розмір франшизи згідно полісу становить 2 000 грн. /т. 1 а. с. 76 – 145, 159 – 246/».
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги позивача у цій частині не доведені є необґрунтованими.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів фактичного здійснення ремонту пошкодженого автомобіля, оскільки позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 вартості відновлювального ремонту не заявлялися. 
Окрім того колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні експертизи, відповідачку не запрошували, вона не брала участь в огляді та проведенні калькуляції вартості ремонту, що також ставить під сумнів суму відшкодування. Так, у разі незгоди із заявленим розміром відшкодування, відповідачка не була позбавлена можливості заявити клопотання про проведення відповідної судової експертизи, проте таким правом не скористалася, ані у суді першої, ані у суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню сума матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП, яка сталася 29 серпня 2019 року в розмірі 77 002,52 грн, з урахуванням виплаченої позивачеві ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суми відшкодування у межах страхового ліміту у розмірі 98 000 грн.
Щодо доводів скарги про те, що суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_2 про розгляд справи, чим порушив її право на справедливий судовий захист, зокрема рівність сторін, апеляційний суд зазначає, що про судове провадження ОСОБА_2 повідомлялася місцевим судом засобами поштового зв`язку, вона отримувала відповідні процесуальні документи. До того ж її інтереси у суді першої інстанції представляла адвокат Самородова О. П., яка надавала суду письмові пояснення, а також усні пояснення у судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 65, 82, 107, 108, 121, 129, 139, 141, 154-157). З огляду на це підстави вважати, що права відповідачки під час розгляду справи місцевим судом були порушені, у колегії суддів відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Самородової Олени Петрівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року.
Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                 В. В. Оніщук

Судді                                                                         С. Г. Копаничук

                                                                               В. П. Рибчинський