КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №367/362/24                                                                               Головуючий у суді І інстанції: Горбачова Ю.В.
провадження №22-ц/824/6529/2025                                                          Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 травня 2025 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,
секретар судового засідання: Дуб С.І., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів за попереднім договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2024 року позивач  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Журавльов О.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення коштів за попереднім договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договірними зобов`язаннями у розмірі 621325,00 грн та неустойку у розмірі 154905,68 грн, а також просив судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову зазначено, що 14 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір № 222/13, відповідно до умов якого, сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 30-тиденний термін з моменту введення багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію, укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) Об`єкту нерухомості, в багатоквартирному житловому будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим договором. Плановий строк введення в експлуатацію будинку - кінець 2 кварталу 2021 року.
Позивач вказував, що відповідач допустив невиконання своїх зобов`язань передбачених умовами зазначеного вище Договору, а саме: не уклав Основний договір з позивачем, натомість, 16.06.2021 року уклав з позивачем Додаткову угоду до попереднього договору № 222/13 від 14 січня 2020 року предметом якої, відповідно до п. 1 та п. 2 стало припинення дії попереднього договору та повернення коштів, сплачених позивачем за об`єкт, у розмірі 673325 гривень.
Згідно з Актом приймання-передачі грошових коштів від 18 вересня 2021 року відповідач передав, а позивач прийняв грошові кошти у сумі 52 000 грн, як повернення коштів за об`єкт нерухомості (квартиру) АДРЕСА_2 .
Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач більше жодного разу не здійснював виконання своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів передбачених, як Договором так і Додатковою угодою.
Позивач звертає увагу, що неодноразово звертався до відповідача з проханням та вимогами виконати свої зобов`язання в порядку та в строки передбачені п. 2 Додаткової угоди до Попереднього договору №222/13 від 14 січня 2020 року, укладеною 16 червня 2020 року, однак відповідач повністю проігнорував відповідні звернення. Таким чином, відповідач не виконав у повному обсязі свого зобов`язання щодо повернення коштів позивачу.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивачем на суму залишку основного боргу, що становить 621 325 грн 00 коп., за період з 18.09.2022 року по 28.12.2023 року, було нараховано неустойку за подвійною обліковою ставкою Національного банку України у загальному розмірі 154905 грн 68 коп.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договірними зобов`язаннями у розмірі 621 325 грн та неустойку у розмірі 154 905 грн 68 коп..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 7947 грн 32 коп..
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано, що у пункті 2 Додаткової угоди сторонами погоджено, що початок повернення грошових коштів - через вісім місяців з дня відновлення будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудинковими нежитловими приміщеннями (секція 1, секція 2) за адресою: АДРЕСА_1 . Строк повернення грошових коштів - від трьох до дванадцяти місяців з дня відновлення будівництва.
Тобто сторонами погоджено початок повернення та строк повернення грошових коштів.
Скаржник зазначав, що позивачем презумпція правомірності Додаткової угоди в частині початку та строку повернення грошових коштів не спростована.
За викладених обставин обов`язковому з`ясуванню судом підлягало встановлення як початку повернення - день відновлення будівництва, так і строк повернення грошових коштів, а саме конкретна дата, з урахуванням умов пункту 2 Додаткової угоди.
Проте такі обставини судом першої інстанції не встановлювались, а навпаки, на власний розсуд, без жодного правового підґрунтя, судом першої інстанції була визначена дата 18 вересня 2022 року. Тобто такий висновок суду ґрунтується виключно на припущеннях, що є недопустимим.
Відповідач звертає увагу суду на те, що будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудинковими нежитловими приміщеннями ведеться за адресою: АДРЕСА_1 .
Є загально відомим фактом, що з лютого 2024 року по м. Буча перебувало під окупацією окупантів протягом 33 днів та в результаті зазнало суттєвих пошкоджень та руйнувань.
Незакінчений будівництвом багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не є виключенням. Внаслідок ударної хвилі та влучення уламків в будівлю в ході проведення бойових дій пошкоджені плити перекриття, бетонний парапет покрівлі, зруйновані ділянки кладки зовнішніх стін, заповнення віконних прорізів, скління вітражів та опорядження фасадів. Наразі необхідним є виконання робіт по відновленню цілісності плит перекриття і зовнішніх стін будинку. Разом із цим, перед роботами з відновлення конструкцій будинку виконати обстеження території по виявленню вибухонебезпечних предметів та піротехнічних робіт, що по суті уповільнює відновлення будівництва, оскільки потребує спеціальних фахівців на проведення таких робіт.
Зважаючи на те, що на дату складання Додаткової угоди 16 червня 2021 року будівництво за багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 вже було зупинено та не відновлено до сьогодні, тому ще не настав початок повернення грошових коштів, а відповідно у відповідача строк не сплив, що свідчить про передчасність позову так як жодних порушень права позивача не відбулось.
11 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Журавльова О.М., просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договірними зобов`язаннями, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що внаслідок невиконання відповідачем свої зобов`язань за Договором від 14 січня 2020 року № 222/13, 16 червня 2021 року між ОСОБА_3 , яка діє від імені відповідача ОСОБА_1 , та позивачем ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до попереднього договору № 222/13 від 14 січня 2020 року, у відповідності до умов якої, Договір та всі додатки до нього припиняють свою дію з дня підписання цієї Додаткової угоди за взаємною згодою сторін (п. 1), а сплачена покупцем сума грошових коштів за Об`єкт, у розмірі 673 325 гривень, повинна бути повернена продавцем покупцю, що підтверджується копією додаткової угоди та не заперечувалась сторонами.
Враховуючи те що згідно з акту приймання-передачі грошових коштів від 18 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , передав, а позивач ОСОБА_2 , прийняла грошові кошти у сумі 52 000 грн, як повернення коштів за об`єкт нерухомості (квартиру) АДРЕСА_2 . 
Таким чином, залишок грошових коштів, які відповідач не повернув позивачу становить 621 325 грн 00 коп., із розрахунку: 673 325 грн 00 коп. - 52 000 грн 00 коп.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 154905 грн 68 коп. за невиконання відповідачем своїх зобов`язань, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 549-550, ч.1 ст. 625 ЦК України та обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачем не надано пояснень щодо поважності причин несвоєчасного виконання свого зобов`язання з повернення грошових коштів позивачу в добровільному порядку, а також про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс в суді першої інстанції, суд дослідивши, надані на підтвердження надання позивачу правничої допомоги та її розміру, документи, враховуючи рівень складності справи, значення справи для сторони, розгляд справи у загальному позовному провадженні, кількість судових засідань по справі, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення заявлених витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до частин першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі № 712/11967/21 (провадження № 61-4340св22) вказано, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».
Встановлено, що 14 січня 2020 року між ОСОБА_1 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено попередній договір № 222/13, у відповідності до умов якого (п. 1.1. договору), продавець та покупець зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше 30-тиденний термін з моменту введення багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію (що орієнтовно заплановано на кінець ІІ кварталу 2021 року), укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) Об`єкту нерухомості, в багатоквартирному житловому будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим договором, що підтверджується копією договору (а.с 15-16).
Відповідно до п. 2.1. Договору об`єктом є квартира АДРЕСА_3 .
Відповідно до п. 2.2. Договору вартість Об`єкту на день укладання цього договору становить 673 325 (шістсот сімдесят три тисячі триста двадцять п`ять) грн 00 коп.
Відповідно до п. 2.3. Договору покупець вважається таким, що не має зобов`язань по сплаті вартості Об`єкту визначеному у п. 2.2. цього Попереднього договору у вигляді гарантованої суми 673 325 (шістсот сімдесят три тисячі триста двадцять п`ять) грн 00 коп., та вважається таким, що їх виконав.
Відповідно до п. 2.3.1. Договору вищевказані суми в цьому Договорі не носять характеру авансу, а являються гарантійними платежами та при набутті права власності покупцем на Об`єкт даного Договору переходять у власність продавця.
Відповідно до п. 4.3. Договору одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається.
Відповідно до п. 4.6. Договору у разі не укладання Основного договору з вини Продавця, він повертає всі фактично отримані кошти від Покупця, за письмовою вимогою Покупця, у строк від 3-х до 8-ми місяців.
Відповідно до п. 4.10. Договору цей договір може бути змінено за домовленістю Сторін, що оформлюється додатковим договором.
Внаслідок невиконання відповідачем свої зобов`язань за Договором, 16 червня 2020 року між ОСОБА_3 , яка діє від імені відповідача ОСОБА_1 , та позивачем ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до попереднього договору № 222/13 від 14 січня 2020 року, у відповідності до умов якої, Договір та всі додатки до нього припиняють свою дію з дня підписання цієї Додатковї угоди за взаємною згодою сторін (п. 1) (а.с. 18).
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди сплачена покупцем сума грошових коштів за Об`єкт, у розмірі 673 325 (шістсот сімдесят три тисячі триста двадцять п`ять грн 00 коп.) гривень, повинна бути повернена продавцем покупцю. Початок повернення грошових коштів - через вісім місяців з дня відновлення будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями (секція 1, секція 2) за адресою: АДРЕСА_1 . Строк повернення коштів - від трьох до дванадцяти місяців з початку повернення.
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди повернення коштів здійснюється шляхом готівкового розрахунку. Кожне одержання коштів здійснюється шляхом оформлення (підписання) Акта приймання-передачі грошових коштів.
Як вбачається з копії Акту приймання-передачі грошових коштів від 18 вересня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , передав, а позивач ОСОБА_2 , прийняла грошові кошти у сумі 52 000 (п`ятдесят дві тисячі гривень 00 коп.) гривень, як повернення коштів за об`єкт нерухомості (квартиру) АДРЕСА_2 (а.с. 19).
Позивач зазначав, що до теперішнього часу відповідач, незважаючи не неодноразові звернення позивача, більше жодного разу не здійснював виконання своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів передбачених, як зазначеними Договором та Додатковою угодою.
Таким чином, залишок грошових коштів, які відповідач не повернув позивачу становить 621 325 грн 00 коп., із розрахунку: 673 325 грн 00 коп. - 52 000 грн 00 коп.
Окрім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивачем на суму залишку основного боргу 621 325 грн 00 коп., за період з 18.09.2022 року по 28.12.2023 року, було нараховано неустойку за подвійною обліковою ставкою Національного банку України у загальному розмірі 154905 грн 68 коп.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки всупереч умовам додаткової угоди від 16 червня 2020 року до попереднього договору №222/13 від 14 січня 2020 року, продавець у визначені додатковою угодою строки не повернув сплачену покупцем суму грошових коштів за об`єкт нерухомості, квартира АДРЕСА_4 .
Доводи апеляційної скарги про те, що на дату складання Додаткової угоди 16 червня 2021 року будівництво за багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 було зупинено та не відновлено дотепер, тому ще не настав початок повернення грошових коштів, а відповідно у відповідача строк не сплив, що на думку апелянта свідчить про передчасність позову, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідно до акту приймання-передачі грошових коштів від 18.09.2021 року ОСОБА_1 відповідно до додаткової угоди від 16.06.2020 року до попереднього договору № 222/13 від 14.01.2020 року передав, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти у сумі 52000 грн як повернення коштів за об`єкт нерухомості (квартиру) АДРЕСА_2 . Сторони погодили, що відповідач порушив умови попереднього договору, та вчасно не побудував багатоповерховий будинок. Також сторони погодили розірвати попередній договір. Тобто у відповідача виник обов`язок повернути кошти.
За таких обставин, відповідач визнав умови укладеної між сторонами додаткової угоди від 16.06.2020 року до попереднього договору № 222/13 від 14.01.2020 року щодо повернення коштів за об`єкт нерухомості (квартиру) № 222/13 , однак виконав їх не в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпіставно визначив дату повернення грошових коштів - 18 вересня 2022 року, суд апеляційної інстанції відхиляє.
Як встановлено судом, відповідно до п. 2 Додаткової угоди строк повернення грошових коштів визначений від трьох до дванадцяти місяців з початку повернення.
З огляду на те, що вперше відповідачем повернуто частину грошових коштів позивачу 18.09.2021 року у розмірі 52 000 грн, то відповідно до умов п. 2 Додаткової угоди суд першої інстанції вірно встановив, що кінцевою датою повернення грошових коштів є 18.09.2022 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що з умов укладеного попереднього договору №222/13 від 14 січня 2020 року та додаткової угоди від 16 червня 2020 року сторони не передбачали жодної міри відповідальності за невиконання умов ані попереднього договору № 222/13, ані додаткової угоди, суд апеляційної інстанції відхиляє.
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Тобто правовідношення, в якому у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися штрафні санкції у вигляді неустойки.
У відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів внаслідок невиконання умов додаткової угоди від 16.06.2020 року до попереднього договору № 222/13 від 14.01.2020 року.
Відтак, суд першої інстанції вірно визначив суми неустойки у розмірі 154905,68 грн, що підлягають стягненню.
Посилання відповідача на те, що строк повернення коштів необхідно обчислювати через 8 місяців з дня відновлення будівництва багатоквартирного житлового будинку, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки норми цивільного права не передбачено та не визначено поняття «відновлення будівництва». Так існують поняття «початок будівництва», яке підтверджується декларацією про початок будівельних робіт та «закінчення будівництва», яке підтверджується введенням будівництва в експлуатацію. Поняття «відновлення будівництва» є розмитим, не конкретним та порушує права покупця житла, та порушує його права щодо юридичної визначеності. А тому суд апеляційної інстанції вважає такі доводи не обгрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивачки було порушено відповідачем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. ст. 526, 530, 635, 549-550, ч. 1 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «29» травня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       С.Г. Музичко

                                                                                                 Є.В. Болотов