ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1983/25 Справа № 201/6473/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В.,Космачевської Т.В., 
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання протиправним та скасування рішення комісії, оформлене протоколом № 3-6 від 12.03.2024р. та розрахунком величини обсягу та вартості необлікованої електричної енергії (суддя першої інстанції Ткаченко Н.В.),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання протиправним та скасування рішення комісії, оформлене протоколом № 3-6 від 12.03.2024р. та розрахунком величини обсягу та вартості необлікованої електричної енергії закрито.
Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника Бєликова В.І. подала апеляційну скаргу, в якій останній зазначив, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження доказів у справі.
Скаргу мотивує тим, щоВідповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців ОСОБА_1 24.01.2017 року припинила свою підприємницьку діяльність, номер запису: 22240060007016109.
Також вказує, що розрахунок кількості та вартості не облікової електроенергії по Акту про порушення від 08.08.2023 року № Дн 006642 здійснено за період з 08.02.2023 року по 01.08.2023 року. Однак в цей період ОСОБА_1 не мала статусу фізичної особи-підприємця, оскільки свою господарську діяльність остання припинила ще 24.01.2017 року.
ОСОБА_2 просив ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Закриваючи провадження у справі на підставі.п1 ч.1. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.
Так, у відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно із частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Відповідно до частин першої та другої статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництво, а суб`єкти підприємництва - підприємцями
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення комісії Дніпровського розрахункового центру АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визначення обсягу недорахованої електричної енергії та її вартості, оформлене протоколом №3-6 від 12.03.2024 року та розрахунком величини обсягу та вартості не облікованої електричної енергії.
Обґрунтовано вимоги тим, що 08.08.2023р. працівниками АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» на об`єкті, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , було складно акт про порушення № ДН 006642, відповідно до якого виявлено порушення обліку електричної енергії п. 5.5.5. ПРРЕЕ, що відповідає п. 8.4.2. ПРРЕЕ – пошкодження пломби № С23037375. Згідно з протоколом № 3-6 від 12.03.2024р. по розгляду Акту про порушення № ДН 006642 від 08.08.2023р. було прийнято рішення про розрахунок обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем п. 8.4.10 ПРРЕЕ. Обсяг розрахованої необлікованої електричної енергії становить 10 073,80 кВт*год на суму 58 885грн. 10коп. Крім того, вказано, що позивачка має також сплатити 14 109грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного дослідження. 11.03.2024р. представник позивачки подав відповідачу заперечення проти Акту № ДН 006642 від 08.08.2023р., а останній листом № 22285/1001 від 17.04.2024р. повідомив, що 05.04.2024р. на засіданні Центральної комісії АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» з розгляду Актів про порушення прийнято рішення про залишення без змін Акту про порушення № ДН 006642 від 08.08.2023р. та проведене нарахування обсягу та вартості недооблікованої електричної енергії по цьому Акту відповідно до протоколу № 3-6 від 12.03.2024р. Посилаючись на порушення законодавства, представник позивачки просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії Дніпровського розрахункового центру АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» про визначення обсягу недорахованої електричної енергії та її вартості, оформлене протоколом №3-6 від 12.03.2024р. та розрахунком величини обсягу та вартості необлікованої електричної енергії.
З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2009р. між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений Договір про постачання електричної енергії № 5-635/09, предметом якого є продаж електричної енергії (а.с.№90-94).
Згідно Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін споживач електроенергії ФОП ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_1 . Балансова належність електромереж та установок кафе-бар (а.с.95).
Відповідно до Акту про порушення №Дн 006642 від 08.08.2023 року, перевірка відбувалась по АДРЕСА_1 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,об`єкт нерухомості, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , є кафе, об`єкт житлової нерухомості: ОСОБА_4 (а.с.97).
Представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до апеляційної скарги було надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_1 24.01.2017 року припинила свою підприємницьку діяльність (а.с.199).
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що предметом спору у даній справі є скасування рішення комісії. Яке було прийнято на підставі Акту про порушення №дН 006642 від 08.08.2023 року, який було складено під час обстеження комерційного (кафе) об`єкта по АДРЕСА_1 , тобто у даному випадку такий об`єкт не є житловим, що підтверджується матеріалами справи. Щодо даного об`єкту було укладено договір постачання електроенергії, як суб`єкта господарювання, а отже апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір необхідно розглядати за правилами встановленими ГПК України, оскільки відсутність у позивачки статусу ФОП, не скасовує приналежність об`єкту нерухомості до нежитлового і діяльність якого пов`язано із господарською.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, є власним тлумаченням норм права та обставин справи, а тому не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали суду.
Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку апелянта свідчить про наявність правових підстав для відмови у задоволені позову. Проте такі аргументи належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)., 

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 28 травня 2025 року.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи

                                                                               О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська