ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/1618/24	Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/45/25 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участі секретаря — Дідух М.Є.
та представника Головного управління Національної поліції в Тернопільській області — Дзюбатого А.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/1618/24 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 01 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпусь Олександр Миколайович до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління державної казначейської служби України в Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпусь О.М., звернувся у суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління державної казначейської служби України в Тернопільській області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, а саме: моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та матеріальну шкоду у розмірі 4543,68 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що 25.10.2023 відносно нього інспектором СРПП Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Маланюком С.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 181231, відповідно до якого 25.10.2023 о 09 год. 11 хв. в смт. Заводське, вул. Ів. Франка, 1 на території ТОВ «Радехівський цукор» водій транспортного засобу «MAN TGX 18.480», д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом - цистерною марки «SCHMITZ», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить будь яких перешкод, внаслідок чого здійснив наїзд на трубу подачі «Мелясу», внаслідок чого труба отримала механічні пошкодження та з неї було втрачено 60 тонн меляси, чим завдано матеріальну шкоду ТОВ «Радехівського цукру», чим порушив п. 10.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Разом з тим, постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 22.02.2024 провадження у справі № 608/2722/23 про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, оскільки судом закрито справу про адміністративне правопорушення відносно нього через відсутність складу правопорушення, тому вважає дії працівників ГУНП у Тернопільській області щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування йому моральної шкоди,
Позивач вказує, що внаслідок незаконних дій працівників ГУНП у Тернопільській області він пережив сильні душевні страждання, порушився його звичний спосіб життя, обмежилося коло спілкування, зокрема через нервовість і зриви, пережитий стрес та негативний вплив на стан здоров`я. Виходячи із тривалості і глибини моральних страждань, виходячи із принципу розумності та справедливості, позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, яка не може бути оцінена менше ніж 50 000 грн.
Окрім того під час судового розгляду проколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 181231 ним було понесено матеріальну шкоду на оплату проведення автотехнічної експертизи у розмірі 4543,68 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Карпусь О.М., до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури - задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 гривень компенсації моральної шкоди та 4543,68 грн матеріальної шкоди.
У задоволенні решти вимог, відмовлено.
Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн, як помилково сплачений при подані позовної заяви згідно платіжної інструкції № 28DE-FRKX-MMO4-TOAC від 28.06.2024АТ «СЕНС БАНК».
Судовий збір у розмірі 123,10 копійок компенсовано за рахунок держави.
       В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що позивач зовсім не роз`яснив чим він керувався при визначені суми для відшкодування моральної шкоди та з чого він виходив при обрахунку такої суми.
       При вирішенні спору, варто врахувати позиції Верховного Суду у справах № 307/3754/21 від 27 липня 2022 року та № 712/7385/17 від 13 березня 2019 року щодо того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень і навіть не підлягає оскарженню в суді окремо від постанови суду.
       З урахуванням цього, підстав для висновку про те, що незаконне складання адмінпротоколу є притягненням до адмінвідповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди, відсутні.
       Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті — така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
       До позивача не було застосовано адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення статті 1174 ЦК України.
       Також позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди, її розрахунок та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
       Варто зазначити, що відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення.
       Щодо оплати заявленої судової автотехнічної експертизи, то дана оплата не оскаржувалось позивачем під час судового засідання. Вважають, що експертиза здійснювалась на платній основі за рахунок позивача, який порушував відповідне клопотання та не підлягає стягненню з ГУНП в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 .
       Відзив на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області до суду апеляційної інстанції не поступав.
У судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Дзюбатий А.В. подану апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.
        ОСОБА_1 та його представник адвокат Карпусь О.М. повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронних кабінетів, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного документа.
       Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
       Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 181231 від 25.10.2023, складеного інспектором СРПП Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Маланюком С.В. вбачається, що 25.10.2023 о 09 год. 11 хв. в смт. Заводське, вул. Ів. Франка,1 на території ТзОВ «Радехівський цукор» водій транспортного засобу «MAN TGX18.480» державний номерний знак НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить будь-яких перешкод, внаслідок чого здійснив наїзд на трубу подачі «Мелясу», в результаті чого труба отримала механічні пошкодження та з неї було втрачено 60 тонн меляси, чим завдано матеріальну шкоду ТзОВ «Радехівського цукру». Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 28.11.2023 у справі № 607/2722/23, клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи задоволено та призначено у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлено ряд запитання та надано вихідні дані (а.с. 51-54).
Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 22.02.2024 у справі № 607/2722/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 32-35).
Як видно зі змісту даної постанови та висновку експерта за результатами проведення комплексної судової автотехнічної експертизи № 608/2722/23 від 15.01.2024, у даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п.п. 10.9, 12.3 ПДР України, зміст яких викладений у п. 1 дослідницької частини цього висновку. Отже, дії водія ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортної ситуації, при заданих вихідних даних не перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП. Працівник ТзОВ «Радехівський цукор» на ім`я ОСОБА_2 , до якого неодноразово звертався водій ОСОБА_1 , є учасником руху у даній територіально-транспортної обстановці, та при русі автопоїзду заднім ходом до місця завантаження мав завчасно, по взаємній узгодженості, скерувати напрямок руху та зупинку транспортного засобу, а для цього повідомляти водія відповідним чином. Несвоєчасне попередження працівником ТзОВ «Радехівський цукор» на ім`я ОСОБА_2 , водія автомобіля MAN TGX181480, номерний знак НОМЕР_1 про небезпеку, перебуває у причинному зв`язку з настанням пригоди. Причиною настання досліджуваної пригоди слід вважати настання аварійної ситуації водія ОСОБА_1 , внаслідок несвоєчасного подання сигналу про небезпеку (зупинку) водію автомобіля MAN TGX181480, номерний знак НОМЕР_1 .
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП слід закрити, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення не спростовує того, що складанням відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення останньому завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, при цьому відшкодування здійснюється незалежно від наявності вини. 
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на таке.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач, який повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Також статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).
Для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади та органи місцевого самоврядування у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Подібні висновки наведено постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 березня 2023 року у справі № 925/556/21, від 22 січня 2025 року у справі 335/6977/22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.        
Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.
Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.
Процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою.
Розгляд справ про адміністративні правопорушення щодо порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна за статтею 124 КУпАП здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів (стаття 221 КУпАП).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, якщо за наявними у матеріалах справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо, не підтверджено події чи складу адміністративного правопорушення, компетентний орган приймає рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд оцінює правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, чи складено його відповідно до статті 256 КУпАП уповноваженою на те особою та чи діяв патрульний поліцейський під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до закону в межах покладених на нього функцій та завдань, про що зазначає у своїй постанові.
Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення його уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення (близький за змістом висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 760/9462/16).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року (справа № 712/7385/17) сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.
Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання порядку оскарження дій працівників поліції у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення та у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18 сформулювала такі висновки.
Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КупАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19 зазначив, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи. Протокол є носієм доказової інформації, яка надалі може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. На уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів ДТП покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.
На патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.
Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно містять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.
Оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також з урахуванням інших доказів.
Оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.
Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.
У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень, факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 22.02.2024 у справі № 607/2722/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим, даною постановою не встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, зокрема ст. 256 КУпАП та те, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення дії поліцейського були протиправними.
Крім цього, суд першої інстанції не врахував, що у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів неправомірності дій працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 181231 від 25 жовтня 2023 року, колегія суддів дійшла висновку що не має підстав для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб у виді відшкодування ОСОБА_1 завданої моральної та матеріальної шкоди. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області слід задовольнити, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», беручи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Тернопільській області слід віднести на рахунок держави. 
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити.

       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпусь Олександр Миколайович, до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління державної казначейської служби України в Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури — відмовити.

Судовий збір сплачений Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області у сумі 1816,80 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 

       Повний текст судового рішення виготовлений 01 квітня 2025 року.

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                                       М.В. Хома