П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
21 травня 2025 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 755/12067/24
Провадження № 22-ц/824/2798/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 21 травня 2025 року
            Повний текст постанови складено  23 травня 2025 року
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:         позивач           ОСОБА_1 
відповідачі      ОСОБА_2 
                                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою адвокатом Леськовим Сергієм Петровичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23  жовтня 2024 року, постановлену у складі судді Галагана В.І., -  
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , тобто в розмірі 6 430 032,00 грн.; виділити у власність ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та відшкодувати судові витрати,
Позов обґрунтовано тим, що спірну квартиру набуто сторонами у період шлюбу, після розірвання якого рішенням суду від 01.12.2014 року між сторонами було встановлено порядок користування майном, позивач переїхав проживати до будинку АДРЕСА_2 , а відповідач залишилась проживати в квартирі АДРЕСА_1 . 
Постановою Київського апеляційного суду від 14.12.2020 року у справі № 757/34950/14 в порядку поділу майна подружжя визнано за кожним право власності на частину спільно набутого нерухомого майна. 
Разом з тим, між сторонами виник спір щодо порядку користування вищезазначеним спільним нерухомим майном, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.
16 липня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, та з огляду на ціну позову постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.
03 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог.
12 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва визнано заяву представника відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Галагана В.І., подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, - необґрунтованою.
13 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Галагана В.І., подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири - відмовлено.
15 жовтня 2024 року в судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заявлений представником відповідача ОСОБА_3 відвід судді визнано необґрунтованим, зловживанням процесуальним правом та залишено без розгляду.
15 жовтня 2024 року в судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва винесено попередження представнику відповідача ОСОБА_3 
15 жовтня 2024 року в судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва винесено повторне попередження представнику відповідача ОСОБА_3 .
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, просила в позові відмовити, вказуючи на його необґрунтованість, безпідставність та відсутність належної доказової бази.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , тобто в розмірі 6 430 032,00 грн.
Припинено право власності ОСОБА_1 на частину квартири АДРЕСА_1 , виділивши її у власність ОСОБА_2  з моменту отримання грошової компенсації.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок.
21.10.2024 року представником позивача Леськовим В.П. на електронну адресу суду подано заяву, відповідно до якої заявник просить суд ухвалити додаткове рішення суду та вирішити питання про розподіл судових витрат за надання правничої допомоги та проведення експертизи.
Ухвалою Дніпровського районного суду від 23 жовтня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення про стягнення додаткових витрат, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, - залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Леськов В.П. подала апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, ухваленою при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час звернення до суду з позовною заявою, а саме у пункті три прохальної частини позовної заяви викладено орієнтовний розрахунок судових витрат.
Зазначає, що 21 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат до якої долучив докази понесених витрат.
27 вересня 2024 року листом Київського апеляційного суду матеріали справи № 755/12067/24 були витребувані з Дніпровського районного суду м. Києва.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Власюк К.П., на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року призначено справу до розгляду в судове засідання в приміщенні Київського апеляційного суду.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Леськов С.П. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Васюк К.П. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Залишаючи без розгляду заяву представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем при подачі позовної заяви до суду та під час судового розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження не було заявлено про розподіл судових витрат на правничу допомогу, тому наявні правові підстави для залишення даної заяви про ухвалення додаткового рішення суду без розгляду.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Ст. 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів цивільного судочинства) є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді; ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову; а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.141 ЦПК України).
За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України  позовна заява повинна містити  попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Звертаючись до суду з позовом представник позивача ОСОБА_4 у прохальній частині позовної заяви зазначив, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.
На підтвердження понесених витрат представник позивача подав 21 жовтня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення, зазначив суму судових витрат які були понесені під час розгляду справи.
Суд першої інстанції залишаючи без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення на зазначене вище уваги не звернув у зв`язку з чим прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
В той же час, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст.270 ЦПК України додаткове рішення ухвалює суд, що ухвалив рішення, а тому справа підлягає поверненню до Дніпровського районного суду м. Києва для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Леськовим Сергієм Петровичем задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач                                                                                      А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                        Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                  О. І. Шкоріна