Номер провадження: 33/813/634/25
Номер справи місцевого суду: 503/105/25 
Головуючий у 1-й інстанції Вороненко Д. В. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       12.05.2025 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,
       розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову судді Кодимського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року 
встановив:
Постановою судді Кодимського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 13600 грн. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2025 року о 16:25 годині прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» по інформації ПОРВ (з м.д.н.п. «Кодима») на західній околиці с. Сергіївка, Подільського району Одеської області, на відстані до 5000 метрів від лінії державного кордону України, виявлено ОСОБА_1 , який спільно у групі з іншими особами, матеріали щодо яких оформленні в окремі справи про адміністративні правопорушення, намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, в районі проміжного знаку № 0275/01 на напрямку 
с. Сергіївка (Україна) с. Василівка (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Кодимського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, які саме він вчинив дії під час нібито спроби незаконного перетину державного кордону України в межах контрольованого прикордонного району, де був фактично виявлений та затриманий з огляду на те, що місце його затримання знаходиться на відстані більше 5000 метрів від державного кордону. До справи не додано доказів того, що прикордонна смуга с. Сергіївка, Подільського району, Одеської області становить завширшки більше 5 км, у той час він був затриманий в передмісті населеного пункту Кодима. Зазначає, що саме лише перебування громадянина України на певній відстані поруч з лінією державного кордону, за відсутності інших доказів, самі по собі не можуть свідчити про намір незаконного перетину кордону. Крім того, звертає увагу, що протокол адміністративного затримання не складався, хоча його було затримано на добу, однак підстави для такого затримання і обставини, які з`ясовувалися прикордонниками є незрозумілими для нього, оскільки він надав свої документи, а також відповів на всі поставлені йому запитання. Стверджує, що документи, які містяться у матеріалах справи, він підписав унаслідок психологічного тиску зі сторони прикордонників, які змушували його поставити підпис у документах. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду та таке.
Диспозиція ч.1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальні за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
У той час як, диспозиція ч.2 ст. 204-1 КУпАП визначає адміністративним правопорушення ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Аналіз змісту диспозиції ч.ч. 1,2 статті 204-1 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, ці норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.
Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі – Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
       Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724) (далі – Правила).
Відповідно до положень п.2 Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Також п.2-1 Правил унормовано, що виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначених в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, може здійснюватися самостійно без осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на підставі довідки про перебування таких осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на консульському обліку, документів (їх нотаріально засвідчених копій), що дають право на виїзд, які передбачені відповідно в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, та документів, зазначених у пункті 2 цих Правил.
Також зазначеними правилами також регламентовано винятки для громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден або для проходження практичної підготовки на суднах, а також, які відносяться до авіаційного персоналу, є державними інспекторами з безпеки авіації або особами, уповноваженими на проведення перевірок Державіаслужби, та працівниками Державного авіаційного підприємства “Україна”, якщо вони прямують для роботи (виконання службових обов`язків) за кордоном або тренажерної підготовки, а також є студентами або курсантами закладів освіти України, які прямують для проходження практичної льотної підготовки в іноземні заклади освіти або в авіаційні школи, здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетинання державного кордону України, наявності підтвердних документів.
24 лютого 2022 року N 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", відповідно до пункту 31 частини 11 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", затверджений Указ Президента України 24 лютого 2022 року N 64/2022, яким в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який, у подальшому, продовжено й який триває досі.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, на підставі УказуПрезидента України від 24 лютого 2022 року N 69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію, яка передбачає для громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років обмеження у праві виїзду за кордон. 
Пунктами 5,6 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:
-запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування
-встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Приймаючи оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, схемою затримання.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №000304Е від 19 січня 2025 року, працівником прикордонної служби зафіксовано, що: «19 січня 2025 року о 16:25 год, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» по інформації ПОРВ (з м.д.н.п. «Кодима») на західній околиці с. Сергіївка, Подільського району, Одеської області на відстані 5000 метрів від лінії державного кордону України було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме із громадянином України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова в районі пп/зн №0275/01 на напрямку с. Сергіївка (Україна) – с. Василівка (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП».
Аналізуючи зміст вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зауважує, що в ньому достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого правопорушення, що не викликає будь-яких зауважень щодо зрозумілості інформації, зафіксованої у ньому. 
Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта про те, що у протоколі не конкретизовано, які саме він вчинив дії, оскільки зміст інформації, відображеної у протоколі не викликає будь-якого двозначного тлумачення чи б то не зрозумілості інформації, викладеної у протоколі. Прикордонниками на виконання вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано суть правопорушення, а саме зазначено, що: « ОСОБА_1 , в групі осіб, намагався перетнути державний кордон на вихід з України в Республіку Молдова в районі пп/зн №0275/01 на напрямку с. Сергіївка (Україна) – с. Василівка (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, з документами, що посвідчують його особу, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України».
Вказаний вище протокол без зауважень підписано ОСОБА_1 , як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Крім цього, ОСОБА_1 також підписав та погодився зі схемою затримання 19 січня 2025 року щодо спроби групою осіб незаконного перетинання державного кордону України на вихід з України в Республіку Молдову в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України, на якій серед іншого, зафіксовано місце виявлення правопорушників, яке згідно схеми, знаходиться у незначній відстані від лінії державного кордону України з Республікою Молдова.
З матеріалів справи убачається, що зареєстрованим місцем проживання 
 ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 мав дозвільні документи, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, встановлені законодавством.
Окрім цього, апеляційний суд зауважує, що сукупність таких обставин, як: місце виявлення та затримання ОСОБА_1 , а саме – на західній околиці с. Сергіївка, Подільського району, Одеської області на відстані 5000 метрів від лінії державного кордону України, яке знаходиться на значній відстані від зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , спосіб намагання перетину державного кордону - поза межами пункту пропуску в пішому порядку разом з іншими чоловіками призивного віку ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують твердження апелянта про те, що він не мав наміру на перетинання державного кордону у спосіб, заборонений законом.
Із загальнодоступної інформації, відображеної в мережі Інтернет (Google Maps) убачається, що адміністративно-територіальні межі с. Сергіївка знаходяться у безпосередній близькості до лінії державного кордону України з Республікою Молдова, між цим населеним пунктом та державним кордоном відсутні будь-які інші адміністративно-територіальні одиниці. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було затримано на околиці 
м. Кодима, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі твердження апелянта спростовуються підписаною ним схемою затримання від 19 січня 2025 року.
Аргументи апелянта про те, що документи, які містяться у цій справі ним підписані унаслідок застосування відносно нього прикордонниками психологічного тиску, апеляційний суд відхиляє, так як матеріали справи не містять відомостей, що такі дії прикордонників були предметом оскарження у порядку, передбаченому законом. 
Твердження апелянта про те, що його затримання тривало понад добу, при цьому не було складено відповідні процесуальні документи, не підтверджені жодним доказом.
Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до 
ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП є вірним. 
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
                                                         постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову судді Кодимського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

               Суддя                                                                                        Ю.П. Лозко