Справа № 761/26308/24                                                                                                 Головуючий в суді І інстанції - Чайка О.С. 
Провадження № 33/824/328/2025                                                                                   Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
14 лютого 2025 року                                                                                                   м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,
 
          секретар:                                                                                                  Сіваєва Ю.В.,
          за участю:                                                                                                             
          захисника особи, яка притягається до відповідальності                   Афендулової М.Г.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
 
Як встановлено судом першої інстанції 15 червня 2024 року о 23 годині 14 хвилин у місті Києві на проспекті Берестейському, буд. 46 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проводився у медичному закладі у лікаря-нарколога зі згоди водія у встановленому законом порядку. Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком КМНКЛ «Соціотерапія»                   № 902953 складеному 01:40 від 16.06.2024.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник Сіренко М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
  В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тим доказами, які надано поліцейським, не взято до уваги доводи сторони захисту, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.
Апелянт звертає увагу на те, що жодних, із зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення підстав, а саме ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені в протоколі у ОСОБА_1 працівниками поліції виявлено/перевірено не було. Тобто підстав для направлення водія до медичного закладу у працівників поліції не було.
Крім того, відсутність даних про вручення водію копії протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП унеможливлює притягнення водія до відповідальності, оскільки у суду немає процесуально-правових підстав для відхилення доводів про недоведеність вини.
Також захисник зазначає, що працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що є порушенням процедури проведення огляду водія на стан сп`яніння та оформлення його результатів.
Апелянт стверджує, що лабораторні дослідження повинні були встановити кількісне визначення вмісту наркотичного засобу та саме якого наркотичного засобу в сечі ОСОБА_1 (скільки нг/мл наркотичного засобу та якого саме наркотичного засобу виявлено у сечі та чи перевищує це значення допустимого порогового рівня), що є базовим критерієм встановлення як самого факту, так і ступеню сп`яніння ОСОБА_1 . Отже, кількісного визначення наркотичного засобу та якого саме наркотичного засобу у висновку не зазначено.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як його вину поліцейським не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятним та суперечить норма чинного законодавства.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника Афендулової М.Г., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться: 
- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 528617 від 28 червня 2024 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (а.с. 2);
- висновком КНП «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002953 від 19.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 під час огляду 16.06.2024 о 01 год. 40 хв. перебував в стані наркотичного сп`яніння - канабіноїди (марихуана) та стимулятори (амфетамін) (а.с. 4);
- повідомленням про запрошення до підрозділу поліції від 16.06.2024;
- рапортом працівника поліції від 16.06.2024;
- постановою серії ЕНА № 2401105 від 15.06.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 7);
- відеозаписом з нагрудної камери поліцейських, на якому зафіксований огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, який міститься на DVD+R диску ААД 528517(3) (а.с. 10);
На переконання апеляційного суду, в матеріалах справи є достатні та належні докази, які за своїм змістом є логічними й послідовними, та такими стверджується факт перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння та керування у такому стані транспортним засобом.
Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм ОСОБА_1 п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, отже дійшов обґрунтованого висновку про його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у працівників поліції не було підстав для направлення водія до медичного закладу, оскільки жодних із зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення підстав, а саме ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції виявлено та перевірено не було, не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Тобто, за змістом цієї норми, поліцейський, як посадова особа на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п. п. 3, 4 Розділу І Інструкції.
Окрім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних відомостей щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, та оскарження ОСОБА_1 таких дій і їх результатів.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не було вручено копії протоколу про адміністративне правопорушення, не впливають на законність постанови суду першої інстанції та не спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, що є порушенням процедури проведення огляду водія на стан сп`яніння, то такі не є тією безумовною підставою для визнання дій водія такими, що не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.
Доводи захисника про те, що у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не зазначено кількісного визначення наркотичного засобу та якого саме наркотичного засобу, є необґрунтованими, оскільки чинне законодавство України не вимагає встановлення кількісних показників наркологічної речовини для визначення стану наркотичного сп`яніння, тому відсутні підстави вважати недостатніми результати лабораторного дослідження біологічного середовища, які проведені в межах комплексного медичного огляду, проведеного професійним лікарем, відповідно до вимог Інструкції. Суд звертає увагу, що заключний діагноз про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, був встановлений лікарем після оцінки всіх клінічних та лабораторних даних.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і є безальтернативним.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог процесуального закону, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сіренка Максима Юрійовича - залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                       О.М. Рудніченко