Справа № 127/8498/15-ц
Провадження № 22-ц/801/570/2025
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року	Справа № 127/8498/15-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Шемети Т.М., Береговий О. Ю.,
за участю секретаря судового засідання Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» на постанову приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича, за участю боржника ОСОБА_1 ,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ», поданою його представником – адвокатом Даніліною Наталею Сергіївною, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, постановлену 08 січня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Шаміною Ю.А., повний текст ухвали суду складено 09 січня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ТОВ «УКРФІНСТАНДАРТ» звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 66138143 від 12.11.2024 року.
Скаргу мотивовано тим, що 12.11.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 66138143 відносно боржника ОСОБА_1 (ВЛ по справі № 127/8498/15 від 02.08.2017 року) на підставі того, що на його адресу надійшла ухвала Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/28975/24 від 08.11.2024 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 загальною площею 227,3 кв.м та заборони відчуження вказаного майна. 
Виконавець в своїй постанові посилався на п. 3 ч. 1 ст. 34 та ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження», однак зміст п. 3 ч. 1 ст 34 ЗУ «Про виконавче провадження» містить наступні підстави: зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, але ухвала про забезпечення позову не містить формулювання «зупинення судом реалізації арештованого майна». 
Зважаючи на те, що зміст резолютивної частини ухвали Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/28975/24 від 08.11.2024 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 227,3 кв.м та заборони відчуження вказаного майна, не містить фрази, яка прямо вказує на зупинення реалізації арештованого майна боржника, заявник вважає, що виконавець порушив права стягувача, коли виніс оскаржувану постанову. 
З огляду на вказане, ТОВ «УКРФІНСТАНДАРТ» просило скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 66138143 від 12.11.2024. 
08.01.2025 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні зазначеної скарги відмовлено. 
Не погодившись із цією ухвалою, представник ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» – адвокат Даніліна Н.С., посилаючись на порушенням норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права судом першої інстанції, в апеляційній скарзі просить таку ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 66138143 від 12.11.2024 року.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані в межах даної справи, оскільки вони не є тотожними із правовідносинами щодо яких подано скаргу.
Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не скасовано та набрало законної сили, і перебуває на виконанні, а тому навіть якщо спірне майно буде поділено за рішенням суду, таке майно залишиться в іпотеці та буде реалізовано.
При цьому, скаржник наводить правові позиції Верховного Суду у подібних справах та вважає, що накладення арешту на майно в порядку забезпечення позову не є підставою для зупинення виконавчого провадження, якщо судом не прийнято окремого рішення про зупинення реалізації арештованого майна.
Разом з тим, 13 березня 2025 року боржник ОСОБА_1 подав відзив на вищевказану апеляційну скаргу.
Однак, ознайомившись із таким відзивом, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що відзив підлягає залишенню без розгляду, оскільки він не поданий у визначений апеляційним судом строк - до 10 березня 2025 року включно, натомість, подавши його з пропуском строку, ОСОБА_1 клопотання про продовження такого строку з посиланням на поважність причин його пропуску не заявив.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Апеляційним судом встановлено, що у провадженні суду першої інстанції перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «Торговий Дім «Атлантик Авто», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.
27.04.2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ « Торговий Дім «Атлантик Авто» закрито.
27.04.2017 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено.
05.07.2017 року рішенням Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року у розмірі 103 075, 38 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 2 380 062, 00 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 94807,38 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 2 189 149, 80 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 8268 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 190 912, 25 грн та суму пені у розмірі 304 714, 86 грн.
Стягнено з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року у розмірі 103 075, 38 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 2 380 062, 00 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 94 807, 38 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 2 189 149, 80 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 8 268 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 190 912, 25 та суму пені у розмірі 304 714, 86 грн.
В рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме нерухоме майно: житловий будинок з спорудами АДРЕСА_2 , загальною площею 227,3 кв.м., належний ОСОБА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 0510137000:03:053:0138 належну ОСОБА_1 , а кошти отримані від реалізації Предмета іпотеки, направлено на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі Кредитного договору №СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року, в розмірі 103 075, 38 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 2 380 062, 00 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 94 807, 38 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 2 189 149, 80 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 8268 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 190 912, 25 грн та суму пені у розмірі 304 714, 86 грн - та застосовано спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а саме - шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить суб`єкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 1 158 341, 00 грн, що визначена сторонами при укладенні Договору іпотеки (п.4.4).
Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати, понесені при сплаті судового збору, у розмірі 7 673, 04 грн.
19.07.2021 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. надійшла заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про примусове виконання рішення Вінницького міського суду та оригінал виконавчого листа № 127/8498/15 від 02.08.2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № CRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року, а саме на житловий будинок з спорудами АДРЕСА_2 , загальною площею 227,3 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 0510137000:03:053:0138, що належать ОСОБА_1 , та направлення коштів від реалізації предмета іпотеки на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі кредитного договору № CRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року, в розмірі 103 075 ,38 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 2 380 062,00 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 94 807, 38 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 2 189 149, 80 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 8 268,00 доларів США, що еквівалентно станом на 06.03.2015 року 190 912, 25 грн та суму пені у розмірі 304 714, 86 грн, та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 39, 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, яку визначить суб`єкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 1 158 341,00 грн, що визначена сторонами при укладенні Договору іпотеки (п.4.4).
19.07.2021 року приватним виконавцем Тимощуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66138143.
У межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26.01.2022 року, а також постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження від 03.09.2024 року.
24.04.2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/8498/15-ц змінено сторону стягувача з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ «ФК ««УКРФІНСТАНДАРТ».
08.11.2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/28975/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Укрфінстандарт», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності накладено арешт на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_3 , загальною площею 227,3 кв.м. та заборонено відчуження вказаного майна (а.с. 9-12). 
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Вінницького апеляційного суду від 12.12.2024 року по справі № 127/28975/24 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» залишено без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2024 року - без змін.
12.11.2024 року у межах виконавчого провадження № 66138143 приватним виконацем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/8498/15, виданого 02.08.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, на підставі того, що на адресу приватного виконавця надійшла ухвала Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/28975/24 від 08.11.2024 року, якою задоволено частково заяву представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Семенюка І.В. про забезпечення позову у цивільній справі (а.с. 6-8).
Враховуючи викладене, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 34, ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зупинив вчинення виконавчих дій з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа до розгляду питання по суті. ДП «СЕТАМ» зупинено торги з реалізації майна боржника ОСОБА_1 (житловий будинок з господарськими будівлями, заг. пл. 227,3 кв. м. та земельна ділянка 0,0600 га, к/н: 0510100000:03:053:0138, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ), номер лоту: 562169.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, встановивши, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2024 року у справі № 127/28975/24, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12.12.2024 року, накладено арешт на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_3 , загальною площею 227,3 кв.м, та заборонено відчуження вказаного майна, дійшов висновку, що у приватного виконавця Тимощука В.В. були наявні підстави для винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій щодо реалізації зазначеного житлового будинку.
При цьому, суд вказав, що доводи заявника про те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2024 року у справі №127/28975/24 не вирішувалося конкретно питання про зупинення реалізації конкретного арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, не заслуговують на увагу, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 370/1226/15.
Однак, колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornby v. Greece, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997 року).
ЄСПЛ вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29.06.2004 року).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги, суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову.
Із Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у вересні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності на нерухоме майно. Посилалась на те, що вона проживає у будинку по АДРЕСА_1 однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_1 , який є її сином. Житловий будинок є об`єктом нерухомості ,площею 227,3 кв. м. ,житловою площею 98 кв. м., який створювався ними спільно, за рахунок спільних коштів і праці та є єдиним житлом проживання їх сім`ї. 
У серпні вона дізналась, що приватний виконавець Тимощук В.В. звернув стягнення на їх будинок як на предмет іпотеки для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» для погашення заборгованості за кредитним договором №CRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року. За таких обставин, просила здійснити поділ спільного майна і визнати за нею право у спільній сумісній власності на частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих на земельній ділянці 0,06 га по АДРЕСА_1 . 
07.11.2024 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити її позов, шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 227,3 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 0510137000:03:053:0138, за цією ж адресою та накладення заборони на їх відчуження .
08.11.2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12.12.2024 року, у цивільній справі № 127/28975/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Укрфінстандарт», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності накладено арешт на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_3 , загальною площею 227,3 кв.м. та заборонено відчуження вказаного майна. 
Водночас, висновки суду першої інстанції про те, що на підставі вказаної вище ухвали суду у приватного виконавця Тимощука В.В. були наявні підстави для винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій щодо реалізації зазначеного житлового будинку колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.
Як визначено ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. При цьому, іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень. Якщо ж майно не буде реалізоване, а іпотека буде припинена або буде знятий арешт, накладений виконавцем (зокрема, у випадку повного виконання боржником свого обов`язку), то заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, і надалі виконуватимуть функцію забезпечення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17).
Таким чином, апеляційний суд вважає, що накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки, в порядку забезпечення позову не є підставою для зупинення виконавчих дій щодо реалізації такого майна.
До того ж, Верховний Суд у своїй постанові від 04.07.2023 року у справі № 359/3016/21 зазначив, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді встановлення заборони на відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, на яке вже було накладено арешт в порядку примусового виконання судового рішення та звернуто стягнення, не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.
У контексті дотримання балансу прав та інтересів позивача, а також третіх осіб, права яких порушуються у зв`язку із застосуванням спірного заходу забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на необхідність дотримання загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
Поділ спільного майна не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Недобросовісність поведінки при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора підлягають доказуванню на загальних підставах.
Подібний висновок висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц.
Наведеного суд першої інстанції не врахував, в результаті чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ».
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та невірно застосував норми матеріального права при розгляді скарги ТОВ «УКРФІНСТАНДАРТ», а відтак оскаржувану ухвалу необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ», подану його представником – адвокатом Даніліною Наталею Сергіївною, задовольнити, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» задовольнити.
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 66138143 від 12.11.2024 року.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                        О. В. Ковальчук

Судді:                                                                Т. М. Шемета

                                                                       О. Ю. Береговий