ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/14342/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Щербака А.А., Малиш Н.І.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Товариства  з обмеженою відповідальністю «ЛІРА КР»   
на ухвалу Дніпропетровській  окружного адміністративного суду   від 22.11.2024, (суддя суду першої інстанції  Голобутовський Р.З.), прийняте за правилами письмового провадження  в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/14342/24  за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю  до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІРА КР»   про стягнення адміністративно-господарських санкцій,  
УСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ЛІРА КР» про стягнення витрат на правничу допомогу. 
Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про стягнення витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сторони договору про надання правничої допомоги домовились про фіксовану суму оплати послуг, зафіксувавши це в додатковій угоді до договору. Відповідач сплатив визначену фіксовану суму витрат 15  000 грн адвокату. Всі необхідні документи на підтвердження суми витрат надані до суду. Таким чином, суд першої інстанції протиправно відмовив в стягненні суми витрат на користь відповідача. 
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що  Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 в адміністративній справі №160/14342/24 у задоволенні позовної заяви Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІРА КР” про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовлено.
Через систему “Електронний суд” представником Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІРА КР” адвокатом Прохоровим Олександром Олександровичем подана заява про стягнення з Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІРА КР” понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Вирішуючи заяву відповідача про стягнення судових витрат з позивача та відмовляючи в її задоволенні суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наданий відповідачем акт приймання – передачі послуг не підписаний сторонами підстави для стягнення на користь відповідача судових витрат – відсутні.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від     12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до      ч. 5 ст. 242 КАС України.
У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у  статті 627 ЦК України.
З аналізу  статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  (далі - Закон № 5076-VI) слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами  статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Також Велика Палата Верховного Суду у пунктах 143, 145 цієї постанови зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним  законом  чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Встановлені обставини справи свідчать, що до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявником долучені, зокрема:
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність на ім`я Прохорова Олександра Олександровича;
- ордер серії АЕ №1293286;
- платіжна інструкція від 13.06.2024 №1639;
- договір від 10.06.2024 №08/06;
- додаткова угода від 10.06.2024. №1;
- акт від 21.08.2024 №1 наданих послуг до договору від 10.06.2024 №08/06.
Так, 10.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ЛІРА КР” (клієнт) та Адвокатським бюро “Олександра Прохорова” (виконавець) укладено договір №08/06 про надання правничої допомоги, відповідно до пункту 1.1 якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання правничої допомоги.
10.06.2024 між сторонами укладена додаткова угода від №1 до договору від 10.06.2024 №08/06 про надання правничої допомоги про наступне:
1) клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу щодо захисту та представництва інтересів клієнта в судових органах в порядку адміністративного судочинства, справі №160/14342/24 про стягнення адміністративно-господарських санкцій;
2) сторони погодили, що гонорар (плата) за надання правничої допомоги, зазначеної в пункті 1 цієї додаткової угоди, є фіксованим та становить 15000,00 грн, без ПДВ;
3) клієнт оплачує надані виконавцем послуги протягом 5 днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.
Згідно платіжної інструкції від 13.06.2024 №1639 Товариством з обмеженою відповідальністю “ЛІРА КР” сплачено на користь Адвокатського бюро “Олександра Прохорова” 15000,00 грн за призначенням платежу: правнича допомога по справі №160/14342/24 зг. Дог. №08/06 від 10.06.2024 без ПДВ.
Поряд з цим, наданий заявником акт від 21.08.2024 №1 наданих послуг до договору від 10.06.2024 №08/06, назва послуги: представництво інтересів ТОВ “Ліра КР” в судових органах в порядку адміністративного судочинства, у справі №160/14342/24 за позовом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІРА КР” про стягнення адміністративно-господарських санкцій, що включає складання та подання відзиву на позовну заяву, заперечення проти відповіді на відзив (у разі потреби), процесуальних заяв тощо, ціна 15000,00грн, сторонами договору не підписаний.
          Між тим, колегія суддів зазначає, що оскільки розмір правничої допомоги визначений в додатковій угоді до договору про надання правничої допомоги у фіксованому розмірі, конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку, а відтак не підписання акту примання – передачі послуг, з урахуванням наявного документу про їх повну оплату, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача. 
          Крім того,  верховний Суд у постанові від 19 березня 2020 року у справі №640/6209/19 сформулював висновок щодо застосування  статті 252 КАС України, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою  статті 252 КАС України  вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Означені у частині першій  статті 252 КАС України  питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених  законом  підстав для ухвалення додаткового судового рішення.
Тобто, у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності/відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення» або «додаткової постанови» з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення. Постановлення за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення і висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат судового рішення у формі ухвали є порушенням норм  статті 252 КАС України.
У подальшому зазначену позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 19 січня 2022 року у справі № 500/2632/19.
У цій справі після ухвалення судом рішення за результатами розгляду справи по суті, відповідач подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення з питання розподілу судових витрат. Вирішуючи вказану заяву, суд першої інстанції  фактично погодився з наявністю підстав для вирішення питання про судові витрати з огляду на те, що воно не було вирішено у постанові суду за результатами судового розгляду, та навів свої мотиви обґрунтованості викладених у заяві позивача вимог, проте, замість додаткової постанови постановив з цього питання ухвалу про відмову в ухваленні додаткового судового рішення, що є порушенням норм  статті 252 КАС України.
          Вітак колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про розподіл судових витрат.
          У постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Колегія суддів зазначає, що    адміністративна справа розглядалася судом першої інстанції в порядку письмового провадження без виклику сторін, предмет спору в цій справі є типовим, існує усталена судова практика Верховного Суду щодо вирішення таких спорів. Таким чином, підготування відзиву на адміністративний позов у цій справі не є складним та затратним за часом. 
Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 8000 грн. є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а тому підлягають стягненню з позивача.
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІРА КР» - задовольнити частково.
          Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 в адміністративній справі № 160/14342/24 – скасувати та прийняти нову постанову.
          Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІРА КР» про стягнення витрат на правничу допомогу – задовольнити частково.
          Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІРА КР» суму витрат на правничу допомогу у розмірі 8  000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
          В іншій частині зв задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІРА КР» про стягнення витрат на правничу допомогу – відмовити.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш