ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 р. 	Справа № 520/34257/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків,  по справі № 520/34257/23
за позовом                ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи - ОСОБА_2  
до               Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради      треті особи                Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради ,                ОСОБА_3 
про скасування відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до  Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації  Харківської міської ради, в якому просила:
- скасувати відмову Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію проживання її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Управління реєстрації місця проживання Департаменту раєстрації Харківської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме зняти з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та, одночасно зареєструвати за адресою: АДРЕСА_2 , без згоди батька.
В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що за результатами розгляду заяви, відповідачем відмовлено в реєстрації  місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає вся родина. Підставою відмови відповідач вказав на  відсутність згоди батька. Позивачка вважає, що відмову в реєстрації місця проживання прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки її дочки на час звернення до відповідача виповнилось 14 років і згода батька не потрібна.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 22.02.2024 року у реєстрації місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 без згоди батька;
Зобов`язано Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради повторно розглянути заяву неповнолітньої ОСОБА_2 від 22.02.2024 про реєстрацію місця проживання та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач, Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій зазначив, що рішення є незаконним та необгрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального права, суперечить чинному законодавству.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що виходячи з положень п.32,34 Порядку № 265 та враховуючи, що ОСОБА_2 є неповнолітньою та місце проживання її батьків не задекларовано/зареєстровано за однією адресою, тому необхідна згода батька. При цьому відповідач посилався на ст.12 Закону, п.87 Правил, вказавши на можливість відмови у внесенні до реєстру інформації про місце проживання у разі надання документіва не в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 подала письмові пояснення, в яких просила  відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції обєктивне, справедливе, винесено виключно в інтересах дитини, яке вважає законним і таким, що не підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи,  перевіривши законність і обгрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 29.12.2007 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 .  Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2009 року, виданого Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.
ОСОБА_2 звернулась до Управління реєстрації місця проживання Департамент реєстрації Харківської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_3 з одночасним зняттям  із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_4 .
Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради відмовив ОСОБА_2 у реєстрації місця пароживання (перебування) відповідно до п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про надання публічних (електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п.п.3 п.87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 № 265 (особа подала документи або відомості, педебачені законодавством не в повному обсязі).
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що єдиною підставою для відмови відповідача у реєстрації місця проживання за місцем проживання матері, посиланням п.п.3 п.87 Порядку № 265 та п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є відсутність письмової згоди другого з батьків.
При цьому, з урахуванням наведених положень законодваства, суд відхилив посилання відповідача на приписи Порядку № 265 як на підставу правомірності прийняття рішення про відмови дитині, яка досягла 14 років у здійсненні реєстрації місця проживання без згоди батька, та вважає його таким, що прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції  не погоджується з висновком суду першої інстанції  та  зазначає наступне.
Згідно  з ст.19 Констатуції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1,2  ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання,  за винятком обмежень, які встановлюються законом. 
Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон №1382-ІУ), громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
При цьому, відповідно до ст.4 Закону № 1382-ІУ законодавство про свободу пересування та вільний вибір місця проживання складається з Конституції України, цього Закону, інших законів та міжнародних договорів України.
Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон № 1871-ІХ), а також Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2022 № 265 (далі Порядок)
Відповідно до ч.4 ст.1 Закону № 1871-ІХ декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом ( у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.
За термінами наведеними у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 1871-ІХ декларування місця проживання особи полягає у повідомленні особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади;
В свою чергу у відповідності до  п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону № 1871-ІХ реєстрація місця проживання (перебування) особи полягає у внесенні за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
За приписами п. 11 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону  реєстраційна дія - внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи;
Отже, вказані норми закони передбачають можливість  декларування та реєстрацію особою місця свого  проживання та відповідно здійснення органом реєстрації послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання, які є різними способами визначення  особою місця свого проживання.
Так декларування полягає у повідомленні особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі, в свою чергу для реєстрації свого місця проживання особа подає до органу реєстрації заяву про реєстрацію місця проживання (перебування) в паперовій формі, яка є підставою для внесення до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
Згідно  ч.2 ст.7 Закону № 1871-ІХ  дитина  від 14  до  18  років  самостійно декларує  місце  свого проживання  за  місцем  проживання  її  батьків  або  інших законних  представників  чи  одного  з них  без надання  згоди  такими  особами. Аналогічні приписи містить пункт 14 порядку № 265.
Отже, припис закона щодо відсутності згоди батьків стосується саме декларування дитиною від 14  до  18  років  свого місця проживання, а не реєстрації місця проживання. 
Відповідно до ч.1,ч.2 ст.4 Закону № 1871-ІХ особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування). Порядок декларування місця проживання, реєстрації  місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларації (заяв), що подаються для  декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.    
Порядок реєстрації  місця  проживання  (перебування)  особи  визначений ч.1 ст.9  Закону  № 1871-ІХ , відповідно  до  якої,  у разі  реєстрації  місця  проживання  (перебування) особи  під  час  особистого  відвідування  органу реєстрації  (у  тому  числі  через  центр  надання  адміністративних послуг)  подається заява  про  реєстрацію  місця  проживання  (перебування)  за формою,  затвердженою Кабінетом Міністрів України.  Реєстрація  місця  проживання  (перебування)  особи,  зміна  її  місця  проживання (перебування)  може бути  здійснена  за  зверненням  її  законного  представника або  представника,  що діє  на  підставі  довіреності,  посвідченої  у  встановленому  законом  порядку  (далі – представник).
Пунктом 3 ч. 2 ст.9 цього Закону передбачено, що до заяви про реєестрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (дркументи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інши документи визначені Кабінетом Міністрів України. 
Отже, зазначеним законом Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок реєстрації  місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, визначати документи, що додаються до заяви про реєстрацію місця проживання особи.
На виконання повноважень, визначених вказаним законом Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.02.2022 р. за № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», якою затведжено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).
За приписами п. 31, 32 вказаного Порядку № 265 особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування). У разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти.
У відповідності до п. 34 Порядку № 265 у разі коли місце проживання батьків або інших законних представників особи віком до 18 років задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається.
Колегія суддів, дослідивши наведені норми Закону України та Порядку № 265 зазначає про безумовне право особи віком від 14-18 років  самостійно подати заяву про реєстрацію місця проживання (перебування), однак така  реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків. 
Вказана норма має виключення та  не вимагає згоди обох батьків тільки у разі коли місце проживання батьків задекларовано/зареєстровано за однією адресою.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до Управління реєстрації місця проживання Департамент реєстрації Харківської міської ради з заявою  с саме про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_3 з одночасним зняттям  із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_4 .
Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради відмовило ОСОБА_2 у реєстрації місця проживання (перебування) з посиланням на  п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про надання публічних (електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п.п.3 п.87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 № 265 (особа подала документи або відомості, педебачені законодавством не в повному обсязі).
Такі висновки Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про відмову у реєстрації місця проживання грунтувалися на тому, що відсутня згода другого з батьків, що суперечить п. 32 Поряду № 265. 
Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду заяви позивачки відповідачем було встановлено, що згідно з відомостями Реєстру територіальної громади міста Харкова місце проживання батьків ОСОБА_2 зареєстровано за різними адресами, а саме: місце проживання матері ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ; місце проживання батька ОСОБА_3 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .
Отже, спірні відносини склалися внаслідок відмови посадових осіб відповідача зареєструвати місце проживання неповнолітньої дитини позивача ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації третьої особи – батька ОСОБА_3 , а не позивача, як встанолено судом першої інстанції.
За таких обставин, судом першої інстанції невірно встановлені обставини, що майють значення для правильного вирішення справи.
При цьому, заява про реєстрацію місця проживання, була подана ОСОБА_2 тільки за участю законного представника матері ОСОБА_1 . Згоди батька ОСОБА_3 , в установленому законом порядку на реєстрацію місця проживання дочки надано не було.
Відповідно  до  ч.1  ст.12  Закону № 1871-ІХ  орган  реєстрації  відмовляє  у внесенні  до реєстру  територіальної  громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі.
Такі ж приписи має і п.п. 3 п. 87 Порядку № 265у відповідності до якого орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості.
В той же час, пунктом 3 ч. 2 ст.9 цього Закону передбачено, що до заяви про реєестрацію місця проживання (перебування) особи додаються інши документи визначені Кабінетом Міністрів України.
Оскільки ОСОБА_2 при поданні заяви не було надано документи передбачені п. 32 Порядку № 265 в частині надання згоди батька ОСОБА_3 , то колегія суддів приходить до висновку, що відповідач відмовляючи у реєстрації місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 діяв у відповідності до норм чинного законодавства, а тому не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Посилання позивача в письмових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції на постанову Верховного Суду від 28.06.2023 р. за № 420/12209/22 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки наведена постанова прийнята за інших обставин справи, оскільки особа звернулася про реєстрацію свого місця проживання за адресою місця реєстрації  мати та за її згодою, без наявності згоди батька, який разом з власником житла та неповнолітньою дитиною не проживає і тому висновки суду касаційної інстанції стосувалися саме необхідності згоди обох батьків для реєстрації дитиною віком від 14 до 18 років свого місця проживання за адресою житла, в якому зареєстрований один з батьків, який надав згоду на таку реєстрацію. В той же час у даній справі неповнолітня особа звернулася про реєстрацію свого місця проживання за зареєстрованим місцем проживання  батька, згода якого відсутня. 
Згідно частини першої-четвертої ст.242 КАС України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції  підлягає скасуванню як таке, що ухвалене судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріальнрого права,  а тому необхідно прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні відповідних вимог позову.
Згідно із частинами першою, другою ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції поністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправельне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів доходить висновку, що  судом  першої інстанції судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, на підставі неповного з`ясування обставин справи, а тому суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення – скасовує з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 по справі № 520/34257/23 - скасувати.
Прийняти по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи - ОСОБА_2  до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради,  треті особи: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,   ОСОБА_3   про скасування відмови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій