Справа № 438/1777/24                                Головуючий у 1 інстанції: Ткачова С. М. 
Провадження № 33/811/515/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Савки Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Савки Т.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 19 березня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.
Згідно з постановою, ОСОБА_1 22.09.2024 о 11 год 57 хв в смт. Східниця по вул. Шевченка, 40 керував транспортним засобом «Chevrolet Niva», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву, порушення мови). Від проходження огляду на виявлення стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Таким чином вчинив порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Савка Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 19 березня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що 22.09.2024 року приблизно в 11.00 год. ОСОБА_1 прибув на своєму автомобілі до аптеки, яка знаходилася в районі вул. Шевченка в смт. Східниця з метою придбання потрібних йому лікарських засобів, після чого припаркував свій автомобіль біля одного з будинків, який знаходиться на вище вказаній вулиці.

Після придбання ліків, ОСОБА_1 зустрів одного із своїх знайомих, який «пропонував останньому випити по келиху пива зважаючи на зустріч, на що ОСОБА_1 погодився. Уподальшому, ОСОБА_1 зателефонував до свого брата ОСОБА_2 з проханням забрати автомобіль.
Після завершення зустрічі зі своїм знайомим, ОСОБА_1 повернувся до автомобіля, та сів на водійське сидіння з метою очікування свого брата ОСОБА_2 .
Звертає увагу на те, що з долученого відеозапису зафіксовано момент приїзду працівниками поліції до автомобіля ОСОБА_1 , який перебував в нерухомому стані з вимкненим двигуном.
Вважає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки не був водієм, та не зобов`язаний був проходити огляд на стан сп`яніння, тому не може притягуватись до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того зауважує, що працівники поліції пропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці події, або проїхати одразу в медичний заклад, що суперечить Інструкції, оскільки огляд в медичному закладі може проводитися за умови відмови водія пройти огляд на місці за допомогою відповідного технічного засобу, або якщо після проходження відповідного огляду на місці події, водій не погодився з його результатом.
Тому незрозуміло від якого ж огляду мовився ОСОБА_1 .
Апелянт зазначає, що відеозапис не є безперервним, що є порушення, вина ОСОБА_1 не доводиться матеріалами справи, тому постанова підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 , захисник Савка Т.В. апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Савки Т.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу серії ЕПР1№ 134496 від 22 вересня 2024 року (а.с. 2) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю із порожнини рота, різка зміна забарвлення обличчя, порушення мови.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції пред`явили ОСОБА_1 вимогу про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, але останній відмовився. Поліцейський повторно з`ясував чи пройде ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 повторно відмовився від огляду, як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі. Заперечень, що не керував транспортним засобом ОСОБА_3 не висловлював. Після повторної відмови ОСОБА_1 від огляду, поліцейський роз`яснив останньому наслідки відмови та, те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такі спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з якого вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював будь-яких зауважень чи застережень з приводу того, що він не керував транспортним засобом.
Крім того матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_1 від 24.09.2024 в яких ОСОБА_1 зазначив, що керував транспортним засобом марки «Chevrolet Niva», номерний знак НОМЕР_1 та зупинився біля аптеки, щоб купити ліки (а.с. 6).
Не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування постанови доводи захисника про те, що поліцейський пропонував ОСОБА_1 огляд на місці зупинки або в медичному закладі до відмови ОСОБА_1 від огляду на місці, оскільки одночасна вимога про проходження огляду, як на місці зупинки так і в медичному закладі не є порушенням, та не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від огляду, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, та не вливає на правильність висновку судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що відеозапис не відображає всіх подій, які відбувались не заслуговують на увагу, оскільки з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що такий стосується подій викладених у протоколі і на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 19 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Савки Т.В. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду                           Урдюк Т.М.