Номер провадження: 22-ц/813/1183/25 
Справа № 522/8027/22-Е
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.03.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Голови Одеської обласної ради у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Одеської обласної ради, Одеської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання незаконним та скасування рішення про звільнення, стягнення з відповідача коштів, стягнення моральної шкоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Косіциної В.В. 06 лютого 2024 року у м. Одеса, –

встановила:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Голови Одеської обласної ради – Діденка Г.В. про визнання незаконним та скасування розпорядження №307/2022-ОР від 06 червня 2022 року Голови Одеської обласної ради Діденка Г.В., у якій позивач просила скасувати зазначене розпорядження та стягнути судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що під час прийняття зазначеного розпорядження був порушений Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2000 року №950, зокрема, в частині підстав проведення такого розслідування, порядку ознайомлення із розпорядженням, а також повноважності його прийняття. Позивач у позовній заяві також посилається на те, що був порушений порядок відсторонення її від посади в супереч положенням ст. 46 КЗпП.
Крім того, 05 вересня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської обласної ради у якій, з урахуванням зміни предмета позову, ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати незаконним та скасувати Розпорядження Голови Одеської обласної ради Григорія Діденка №307/2022-ОР від 06 червня 2022 року «Про проведення службового розслідування» стосовно керівника – Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради» ОСОБА_1 з метою з`ясування фактів неналежного виконання нею службових обов`язків, що могло заподіяти значну матеріальну шкоду цьому підприємству, стосовно забезпечення ефективного використання і збереження закріпленого за підприємством майна та коштів, забезпечення достовірності обліку отриманої підприємством благодійної допомоги, а також інших питань статутної, фінансової, виробничої, організаційно-господарської діяльності підприємства;
- визнати незаконним та скасувати Розпорядження Голови Одеської обласної ради Григорія Діденка №340/2022-ОР від 20 червня 2022 року «Про внесення змін до Розпорядження Голови Обласної Ради від 06 червня 2022 року №307/2022-ОР «Про проведення службового розслідування»;
- визнати незаконним та скасувати Рішення Голови Одеської обласної ради Григорія Діденка №448-VII від 12 липня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради»;
- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за 115 календарних днів що складає 392621,07 грн., компенсацію за лікарняні 5 календарних днів, що складає 16359,20 грн., та стягнути з відповідача компенсацію за несвоєчасну виплату розрахунку при звільненні за період з 12 липня 2022 року по 28 вересня 2022 року що складає 270790,28 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2022 року по 12 вересня 2023 року з розрахунку 3438,22 грн. як середньоденний розмір заробітної плати за один робочий день що складає 1052095,32 грн. (період з 12 липня 2022 року по 12 вересня 2023 року складає 428 календарних днів, з них 306 робочих днів та 122 вихідних днів./ 306 роб. днів помножити на 3438,22 грн. дорівнює 1052095,32 грн.);
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.;
- визнати незаконним та скасувати Акт робочої групи з перевірки КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» від 08 липня 2022 року;
- визнати незаконним та скасувати Акт службового розслідування стосовно керівника Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» Ізосімової С.В. від 25 липня 2022 року;
- стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та стягнути судові витрати на правничу допомогу.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що підстав звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із втратою довіри у відповідача не було, позивачка не була ознайомлена з актом перевірки, а також була звільнена у період перебування на лікарняному, крім того, ОСОБА_1 була позбавлена права подати письмові заперечення проти висновків акту перевірки, відповідачем не було проведено розрахунку під час звільнення, та не доведено вчинення порушень, які б завдали матеріальної шкоди життю та здоров`ю громадян.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №522/8077/22 та справу №522/11722/22.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. «Про проведення службового розслідування» від 06 червня 2022 року №307/2022-ОР.
Визнано незаконним та скасовано рішення Голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради» від 12 липня 2022 року №448-VIIІ.
Стягнуто з КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради на користь ОСОБА_1 компенсацію за 115 календарних днів відпустки у розмірі 392621,07 грн., компенсацію за лікарняні 5 календарних днів у розмірі 16359,20 грн., а також компенсацію за несвоєчасну виплату розрахунку при звільненні за період з 12 липня 2022 року по 28 вересня 2022 року у розмірі 270790,28 грн.
Стягнуто з КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1052095,32 грн.
Стягнуто з КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн.
В апеляційній скарзі Голова Одеської обласної ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою для видання оскаржуваного розпорядження про проведення службового розслідування є лист Управління обласної ради з майнових відносин із зазначенням фактів неналежного виконання своїх обов`язків керівником КНП «Одеський обласний центр соціально-значущих хвороб». Саме відповідач є уповноваженим суб`єктом на прийняття рішення про проведення службової перевірки, оскільки КНП «Одеський обласний центр соціально-значущих хвороб» Одеської обласної ради є підконтрольним та підзвітним саме Одеській обласній раді.
Крім того, судом першої інстанції взагалі не було прийнято до уваги Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09, який підтвердив більшість порушень, допущених позивачкою за час перерубування на посаді.
На думку апелянта, безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей було складовою трудової функції позивачки відповідно до посадової інструкції та трудового контракту, що свідчить про правомірність її звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України.
Сторони про розгляд справи на 20 березня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник позивача адвокат Бондар М.О., представники відповідачів Клібанська Л.І., Попружко В.В. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Голови Одеської обласної ради підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (ст. 43 Конституції України).
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст. 51 КЗпП України).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
У ч. 1 та 2 ст. 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).
Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2018 року ОСОБА_2 була призначена на посаду головного лікаря КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, що підтверджується копією наказу Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації від 01 березня 2018 року №77-к (т. 1 а.с. 22).
01 липня 2020 року ОСОБА_2 була переведена на посаду генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради. Зазначене підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Згідно розпорядження голови Одеської обласної ради – Діденка Г.В. «Про створення робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради, розташованого за адресами: м. Одеса, вул. Сергія Ядова, 4; м. Одеса, вул. Леонтовича 9/1; м. Одеса, вул. Леонтовича, 11; Одеська область, Біляївський район, Усатівська сільська рада, Комплекс будівель та споруд №1» від 25 травня 2022 року №278/2022-ОР, було створено робочу групу з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна, якій було доручено у термін до 28 травня 2022 року здійснити перевірку ефективності використання та збереження майна (т.1 а.с.145).
01 червня 2022 року Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради звернулося із листом №07/1225/22 до Голови Одеської обласної ради – Діденка Г.В. із проханням ініціювати проведення службового розслідування відносно КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради – ОСОБА_1 з відстороненням її від посади на строк проведення службового розслідування. Підставою для звернення із таким листом стало невиконання керівником КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради – Ізосімовою С.В. вимог п. 6.10 Статуту КНП, зокрема, не була надано у повному обсязі запитувана інформація стосовно будь-якого напрямку діяльності (т. 1 а.с.32).
ОСОБА_1 перебувала на лікарняному в період з 01 червня 2022 року по 08 червня 2022 рік (ЛН №4428601-20085158587-1); з 09 червня 2022 року по 14 червня 2022 рік (ЛН №4467827-2008589039-2); з 15 червня 2022 року по 20 червня 2022 рік (ЛН №4467827-2008851404-1); з 21 червня 2022 року по 24 червня 2022 рік (ЛН №4467827-2008700847), з 08 липня 2022 року по 18 липня 2022 року (ЛН №4625920-2008899886-1); в період з 19 липня 2022 року по 27 липня 2022 року (ЛН №4625920-2008995313-1); в період з 28 липня 2022 року по 05 серпня 2022 року (ЛН №4625920-2009107078-1), що підтверджується копіям листків непрацездатності.
06 червня 2022 року головою Одеської обласної ради Діденко Г.В. було видано Розпорядження №307/2022-ОР «Про проведення службового розслідування», в якому вказано, що метою його проведення є з`ясування фактів неналежного виконання службових обов`язків керівником – Генеральним директором КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради ОСОБА_1 , що могло заподіяти значну шкоду цьому підприємству, стосовно забезпечення ефективного використання і збереження закріпленого за підприємством майна, а також інших питань статутної, фінансової, виробничої, організаційно-господарської діяльності підприємства, що були викладені у листі Управління ради з майнових відносин від 01 червня 2022 року №07/1225/22. Відповідно до Розпорядження, ОСОБА_1 було відсторонено від повноважень з 07 червня 2022 року на час проведення службового розслідування (т.1 а.с.37).
Розпорядженням голови Одеської обласної ради Діденко Г.В. «Про внесення змін до розпорядження голови обласної ради від 06 червня 2022 року №307/2022-ОР «Про проведення службового розслідування», від 20 червня 2022 року №340/2022-ОР були внесені зміни до п.5 розпорядження від 06 червня 2022 року №307/2022-ОР, яким було припинено виконання обов`язків керівника – Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради ОСОБА_3 , та покладено виконання обов`язків керівника на ОСОБА_4 (т.1 а.с. 158).
08 липня 2022 року було складено акт робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, де в процесі перевірки були встановлені такі порушення:
- керівником КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 було самостійно, без узгодження з Органом управління, прийнято рішення щодо розміщення вільних коштів, отриманих від НСЗУ для забезпечення реалізації програми медичних гарантій, на депозитному рахунку в комерційному банку AT «Креді Агріколь Банк». Прийняте рішення є порушенням п. 3.5 Статуту Підприємства, та стало наслідком спричинення збитку підприємству на суму 313957,28 грн. через інфляційні витрати, які перевищили обсяг доходу, отриманого від розміщення коштів на депозитному рахунку на термін більше 6 місяців 2021 року, які повинні були підвищити якість надання медичної допомоги та забезпечення гарантій отримання медичних послуг;
- невикористання грантових коштів більше двох років свідчить про неефективне виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_5 ) на посаді генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради», визначених п. 3.5 Статуту в напрямку розвитку зовнішньоекономічної діяльності в галузі медицини та взятих зобов`язань в рамках Грантової міжнародної Угоди.
- призначення директором КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 премії самій собі без відповідного рішення обласної ради чи іншого уповноваженого обласною радою органу (вчинення дій в умовах конфлікту інтересів), у зв`язку із чим їй незаконно нараховано та виплачено премії у сумі 619484,00 грн., у тому числі за 2021 рік в сумі 610104,00 грн. та у 2022 році - 9380,00 грн.
- з наявного медичного обладнання та устаткування, яке вкрай необхідне для лікування хворих та ефективності надання медичних послуг, не використовується за призначенням на суму - 23409478,70 грн., що становить майже 47% (тобто половина) від загальної вартості отриманого обладнання за 2021 рік та І квартал 2022 року.
- підприємством фактично використано коштів НСЗУ для придбання на 2022 рік продуктів харчування на 2851140 грн. більше, ніж фактична потреба (за перше півріччя до 230 хворих), або на 1079696 грн. більше, ніж визначена НСЗУ нормативна потреба для підприємства (580 ліжко-місць) та чинні норми дієтичного харчування (23,1% від загальної суми закупівель, здійснених підприємством у грудні 2021 року).
- генеральний директор підприємства допустила закупівлю продуктів харчування, які не передбачені нормами харчування у протитуберкульозних закладах для осіб, хворих на туберкульоз, та малолітніх і неповнолітніх осіб, Інфікованих мікобактеріями туберкульозу, чим заподіяла шкоду підприємству на загальну суму 1359794 грн., з яких встановлено перевищення потреби закупівлі на загальну суму 1003477 грн., умовно враховуючи споживання вказаних продуктів за період із січня до 15 червня 2022 року.
- річна інвентаризація майна у 2021 році в порушення п. 2.1.11 Контракту була проведена без присутності фахівців органу управління. Невключення до складу інвентаризаційної комісії представника Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації можливо було навмисним з метою укриття нестачі обладнання у підприємстві. У результаті проведеної інвентаризації виявлена нестача обладнання на загальну суму 2249443,55 грн. (т.1 а.с.28).
Рішенням голови Одеської обласної ради «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» від 12 липня 2022 року №448-VII, ОСОБА_2 звільнено з посади генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП у зв`язку з втратою довір`я до неї з 14 липня 2022 року (т. 2 а.с.214).
Розпорядженням голови Одеської обласної військової адміністрації Марченка М. «Про тимчасове покладення виконання обов`язків Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради на ОСОБА_4 », виконання обов`язків Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради було покладено на ОСОБА_4 з 15 липня 2022 року (т. 2 а.с.215).
Згідно акту службового розслідування стосовно керівника – Головного директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради ОСОБА_1 , що складений 25 липня 2022 року, в ході проведення службового розслідування були встановлені наступні порушення:
- керівником КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 було самостійно, без узгодження з Органом управління, прийнято рішення щодо розміщення вільних коштів, отриманих від НСЗУ для забезпечення реалізації програми медичних гарантій, на депозитному рахунку в комерційному банку AT «Креді Агріколь Банк». Прийняте рішення є порушенням п. 3.5 Статуту Підприємства, та стало наслідком спричинення збитку підприємству на суму 313957,28 грн. через інфляційні витрати, які перевищили обсяг доходу, отриманого від розміщення коштів на депозитному рахунку на термін більше 6 місяців 2021 року, які повинні були підвищити якість надання медичної допомоги та забезпечення гарантій отримання медичних послуг;
- невикористання грантових коштів більше двох років свідчить про неефективне виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_5 ) на посаді генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради», визначених п. 3.5 Статуту в напрямку розвитку зовнішньоекономічної діяльності в галузі медицини та взятих зобов`язань в рамках Грантової міжнародної Угоди.
- призначення директором КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 премії самій собі без відповідного рішення обласної ради чи іншого уповноваженого обласною радою органу (вчинення дій в умовах конфлікту інтересів). У зв`язку з чим їй незаконно нараховано та виплачено премії у сумі - 619484,00 грн., у тому числі за 2021 рік у сумі - 610104,00 грн. та у 2022 році - 9380,00 грн.
- з наявного медичного обладнання та устаткування, яке вкрай необхідне для лікування хворих та ефективності надання медичних послуг, не використовується за призначенням на суму - 23409478,70 грн., що становить майже 47% (тобто половина) від загальної вартості отриманого обладнання за 2021 рік та І квартал 2022 року.
- підприємством фактично використано коштів НСЗУ для придбання на 2022 рік продуктів харчування на 2851140 грн. більше, ніж фактична потреба (за перше півріччя до 230 хворих) або на 1079696 грн. більше, ніж визначена НСЗУ нормативна потреба для підприємства (580 ліжко-місць) та чинні норми дієтичного харчування (23,1% від загальної суми закупівель, здійснених підприємством у грудні 2021 року).
- генеральний директор підприємства допустила закупівлю продуктів харчування, які не передбачені нормами харчування у протитуберкульозних закладах для осіб, хворих на туберкульоз, та малолітніх і неповнолітніх осіб, Інфікованих мікобактеріями туберкульозу, чим заподіяла шкоду підприємству на загальну суму 1359794 грн., з яких встановлено перевищення потреби закупівлі на загальну суму 1003477 грн., умовно враховуючи споживання вказаних продуктів за період із січня до 15 червня 2022 року.
- річна інвентаризація майна у 2021 році в порушення п. 2.1.11 Контракту була проведена без присутності фахівців органу управління. Невключення до складу інвентаризаційної комісії представника Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації можливо було навмисним з метою укриття нестачі обладнання у підприємстві. У результаті проведеної інвентаризації виявлена нестача обладнання на загальну суму 2249443,55 грн. (т. 2 а.с.7).
Більшість вказаних порушень підтверджена та знайшла своє відображення у Акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09 (т. 3 а.с. 70).
Щодо вимоги позивача про визнати незаконним та скасувати Розпорядження Голови Одеської обласної ради Григорія Діденка №307/2022-ОР від 06 червня 2022 року.
Згідно ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 затверджено «Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі - Постанова № 950 в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного розпорядження).
У п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок), затвердженого Постановою № 950, передбачено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування:
- у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян;
- у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства;
- на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;
- з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу).
У постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі 331/147/22 суд, перевіряючи відповідність наказу про службове розслідування, дійшов висновку про відсутність в діяннях позивача підстав для ініціювання службового розслідування за пунктом 1 Порядку. Суд зазначив, що при вирішенні спору щодо правомірності проведення службового розслідування стосовно директора комунального підприємства визначальним є не тільки належність такої особи до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, але й наявність однієї або декількох підстав для ініціювання та проведення службового розслідування, передбачених пунктом 1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950. 
Тобто задля того, аби ініціювати службове розслідування, на момент такого ініціювання повинна існувати одна із підстав, передбачених пунктом першим Порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ініціювання службового розслідування, у даному випадку, відбулось на підставі листа Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради №07/1225/22 від 01 червня 2022 року, в якому зазначено, що ОСОБА_6 порушила п.6.10 Статуту КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради.
Так, згідно п. 6.10 Статуту, на вимогу Галузевого управління або уповноваженого органу Власника, Підприємство надає інформацію стосовно будь-яких напрямків діяльності.
З листа №07/1225/22 від 01 червня 2022 року вбачається, що Управлінням було направлено листи генеральному директору КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, зокрема, листи №04/1182/22 від 26 травня 2022 року та №07/1212/2022 від 31 січня 2022 року, однак КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради не надав такої інформації у повному обсязі.
Відповідно, Управління дійсно встановило факт порушення ОСОБА_6 положення п. 6.10 Статуту КНП, а відтак, ініціювання службового розслідування було цілком правомірним. 
У свою чергу, прийняття розпорядження №307/2022-ОР від 06 червня 2022 року було здійснено з метою з`ясування фактів невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень керівником - генеральним директором КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради ОСОБА_1 , що могло заподіяти значну матеріальну шкоду цьому підприємству, стосовно забезпечення ефективного використання і збереження закріпленого за підприємством майна та коштів, забезпечення достовірності обліку статутної, фінансової, виробничої, організаційно-господарської діяльності підприємства.
З цього вбачається, що проведення такого службового розслідування відповідало вимогам п.1 Порядку та було обґрунтованим.
Доводи суду першої інстанції про те, що у додатках до листа №07/1225/22 від 01 червня 2022 року не було додано копій листів №04/1182/22 від 26 травня 2022 року та №07/1212/2022 від 31 січня 2022 року, а також доказів, які б підтверджували факт належного надсилання таких листів КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб», є такими, що не мають правового значення для вирішення справи, оскільки жодним нормативним актом не передбачений обов`язок відповідача щодо надсилання вказаних листів. Крім того, вказані обставини жодним чином не впливають на обґрунтованість ініціювання та проведення службового розслідування щодо ОСОБА_6 .
Щодо правомочності видання Головою Одеської обласної ради розпорядження про проведення службового розслідування.
Згідно п. 2 Порядку, рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, яка для цілей Закону прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проведення службового розслідування.
Згідно з п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.
Згідно з ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 169 ЦК України державні та комунальні підприємства, а також навчальні заклади, спільні комунальні підприємства належать саме до юридичних осіб публічного права, безвідносно до мети їхньої діяльності.
Під посадовими особами юридичних осіб публічного права потрібно розуміти осіб, які мають повноваження здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.
Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ, організацій, структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.
Так, посадовими особами підприємства є керівник, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємств.
Згідно п. 6.2. Статуту КНП, поточне керівництво КНП здійснюється керівником – Генеральним директором, посаду якого на момент ініціювання проведення службового розслідування обіймала ОСОБА_2 .
Відповідно, ОСОБА_1 є особою, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто, та особа, відносно якої таке службове розслідування може бути ініційоване.
Статтею 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки, які не належать до заходів державного нагляду (контролю), на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.
Згідно ч.ч. 1-2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради. Голова ради здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків, передбачених частинами четвертою та п`ятою цієї статті. Голова ради вважається звільненим з посади з дня припинення ним депутатських повноважень або повноважень голови.
У ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вказано, що голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.
У п. 1.1 Статуту КНП вказано, що його власником є Одеська обласна рада.
Згідно п .6.1.4 Статуту КНП, винятковою компетенцією власника є прийняття рішення про призначення керівника КНП, продовження строку дії укладеного з ним контракту та його звільнення з підстав порушення ним положень законодавства України, умов контракту та цього статуту.
У постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 331/147/22 вказано, що повноваження щодо видання розпоряджень про проведення службових розслідувань стосовно осіб, які очолюють комунальні підприємства, засновником яких є міська рада, належать міському голові як очільнику органу місцевого самоврядування.
Таким чином, оскільки саме Одеська обласна рада є засновником та власником КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, а її очільником є Голова Одеської обласної ради, то повноваження щодо видання розпоряджень про проведення службових розслідувань стосовно осіб, які очолюють комунальні підприємства, засновниками яких є Одеська обласна рада, належать саме Голові Одеської обласної ради.
Щодо відсторонення від посади.
Згідно ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
Як вже вказувалось вище, ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, яка для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівняна до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950.
У п. 4 Порядку зазначено, що службове розслідування проводиться з відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається керівником органу.
У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 727/4355/22 зазначено, що питання відсторонення працівника від роботи в разі проведення службового розслідування щодо нього є дискреційним повноваженням керівника органу, яким прийнято рішення про проведення службового розслідування.
Разом із тим, до предмета доказування у справі входить обставина наявності або відсутності підстав для проведення службового розслідування, перелік яких визначено в пункті 1 Порядку. Лише в разі призначення службового розслідування з підстав, передбачених чинним законодавством, керівник органу набуває можливість реалізувати свої дискреційні повноваження щодо відсторонення працівника від роботи.
Висновок щодо необхідності встановлення судом підстав для проведення службового розслідування відносно працівника з подальшим відстороненням його від посади міститься й у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 727/386/17 (провадження № 61-35881св18).
На підставі викладеного та враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено наявність підстав для проведення службового розслідування щодо позивачки, то відсторонення останньої від посади на час проведення службового розслідування відповідало дискреційним повноваженням голови Одеської обласної ради ОСОБА_7 , і відповідно, таке відсторонення відповідало положенням чинного законодавства та є законним.
Щодо належності повідомлення позивача про прийняття рішення про проведення службової перевірки.
У п. 7 Порядку від 13 червня 2000 року № 950 закріплено право особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування.
Однак, колегія суддів приймає до уваги, що у п. 7 Порядку від 13 червня 2000 року № 950 перелічені лише права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, і жодним пунктом вказаного Порядку не передбачено обов`язку для особи, що прийняла рішення про проведення службового розслідування, повідомляти про таке рішення особу, щодо якої проводиться службове розслідування.
Вказане Положення містить лише п. 9, згідно якого Акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику.
Перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюються особа, уповноважена на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, та керівник органу, в якому він працює.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Голови Одеської обласної ради Григорія Діденка №307/2022-ОР від 06 червня 2022 року.
Щодо вимоги про визнання незаконним та скасувати Розпорядження Голови Одеської обласної ради Григорія Діденка №340/2022-ОР від 20 червня 2022 року.
Згідно п. 6.1.4 Статуту КНП, винятковою компетенцією власника є прийняття рішення про призначення керівника КНП, продовження строку дії укладеного з ним контракту та його звільнення з підстав порушення ним положень законодавства України, умов контракту та цього статуту.
Як вбачається з матеріалів справи, розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. «Про внесення змін до розпорядження голови обласної ради від 06 червня 2022 року №307/2022-ОР «Про проведення службового розслідування», від 20 червня 2022 року №340/2022-ОР, були внесені зміни до п. 5 розпорядження від 06 червня 2022 року №307/2022-ОР, яким було припинено виконання обов`язків керівника – Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради ОСОБА_3 та покладено виконання обов`язків керівника на ОСОБА_4 .
З зазначеного вбачається, що суб`єктами даних правовідносин є Одеська обласна рада, з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - з іншої.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 9901/657/18 зазначено, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається, як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.
Натомість, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
З огляду на вказане, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.
Таким чином, оскаржуване розпорядження є актом індивідуальної дії з огляду на те, що було видане головою Одеської обласної адміністрації на виконання вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статуту КНП «Одеський обласний центр соціально-значущих хвороб» Одеської обласної ради, його зміст не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо припинення трудових відносин з однією особою, та виникнення трудових відносин з іншою особою, адресований виключно двом особам – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не розрахований на багаторазове застосування й вичерпує дію після його реалізації.
Враховуючи суб`єктний склад правовідносин, що виникли у зв`язку із прийняттям розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. «Про внесення змін до розпорядження голови обласної ради від 06 червня 2022 року №307/2022-ОР, а саме те, що Ізосімова С.В. не є суб`єктом даних правовідносин, та даний акт не створює для неї жодних юридичних наслідків, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про скасування розпорядження Голови Обласної ради від 06 червня 2022 року №307/2022-ОР.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування Рішення Голови Одеської обласної ради Григорія Діденка №448-VII від 12 липня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради у зв`язку із втратою довір`я.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
У п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
Разом з тим, ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.
Виходячи з положень ст. 135-1 КЗпП України обслуговування матеріальних цінностей передбачає здійснення певними працівниками підприємства, установи, організації дій, пов`язаних зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 02 червня 2021 року у справі №592/8437/20 (провадження №61-4858 св 21), від 22 вересня 2021 року у справі №127/28968/19 (провадження №61-17666 св 20), від 22 лютого 2022 року у справі №450/3836/19 (провадження №61-12912 св 21), від 08 лютого 2023 року у справі №546/243/20 (провадження №61-10843 св 22).
У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №359/3683/18 (провадження №61-7840св19) зазначено, що звільнення у зв`язку із втратою довір`я до працівника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об`єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника; це може бути, наприклад: систематична нестача довірених йому цінностей; безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов`язків; порушення правил торгівлі; крадіжки; обмірювання, обважування покупців; завищення цін; привласнення матеріальних цінностей тощо. Втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника.
У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №543/690/16-ц (провадження №61-23037св18) зазначено, що звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.
З матеріалів справи вбачається, що у якості обставин, які підтверджують факт того, що ОСОБА_1 вчинила порушення, які б спричинили втрату довір`я, у рішенні Одеської обласної ради від 12 липня 2022 року №448-VIII міститься посилання на акт робочої групи з перевірки КНП «Одеський обласний центр соціально-значущих хвороб» Одеської обласної ради.
Так, зі вказаного Акту вбачається, що знайшли своє підтвердження численні факти вчинення позивачкою порушень, які б могли спричинили втрату довір`я, а саме:
1.Керівником КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 було самостійно без узгодження з Органом управління прийнято рішення щодо розміщення вільних коштів, отриманих від НСЗУ для забезпечення реалізації програми медичних гарантій, на депозитному рахунку в комерційному банку AT «Креді Агріколь Банк». Прийняте рішення є порушенням п. 3.5 Статуту Підприємства, та стало наслідком спричинення збитку підприємству на суму 313957,28 грн. через інфляційні витрати, які перевищили обсяг доходу, отриманого від розміщення коштів на депозитному рахунку на термін більше 6 місяців 2021 року, які повинні були підвищити якість надання медичної допомоги та забезпечення гарантій отримання медичних послуг.
Вказане порушення підтверджено Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09.
2.Невикористання грантових коштів більше двох років, що свідчить про неефективне виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_5 ) на посаді генерального директора КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради», визначених п. 3.5 Статуту в напрямку розвитку зовнішньоекономічної діяльності в галузі медицини та взятих зобов`язань в рамках Грантової міжнародної Угоди.
Вказане порушення також підтверджено Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09.
3.Призначення директором КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» Ізосімовою С.В. премії самій собі без відповідного рішення обласної ради чи іншого уповноваженого обласною радою органу (вчинення дій в умовах конфлікту інтересів), у зв`язку із чим позивачці незаконно нараховано та виплачено премії у сумі - 619484,00 грн., у тому числі за 2021 рік у сумі - 610104,00 грн. та у 2022 році - 9380,00 грн.
Зазначене порушення підтверджено Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09.
4.З наявного медичного обладнання та устаткування, яке вкрай необхідне для лікування хворих та ефективності надання медичних послуг, не використовується за призначенням на суму 23409478,70 грн., що становить майже 47% (тобто половина) від загальної вартості отриманого обладнання за 2021 рік та І квартал 2022 року.
Підтверджено Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09.
5-6. Підприємством фактично використано коштів НСЗУ для придбання на 2022 рік продуктів харчування на 2851140 грн. більше, ніж фактична потреба (за перше півріччя до 230 хворих) або на 1079696 грн. більше, ніж визначена НСЗУ нормативна потреба для підприємства (580 ліжко-місць) та чинні норми дієтичного харчування (23,1% від загальної суми закупівель, здійснених підприємством у грудні 2021 року); генеральний директор підприємства допустила закупівлю продуктів харчування, які не передбачені нормами харчування у протитуберкульозних закладах для осіб, хворих на туберкульоз, та малолітніх і неповнолітніх осіб, Інфікованих мікобактеріями туберкульозу, чим заподіяла шкоду підприємству на загальну суму 1359794 грн., з яких встановлено перевищення потреби закупівлі на загальну суму 1003477 грн., умовно враховуючи споживання вказаних продуктів за період із січня до 15 червня 2022 року.
Зазначені порушення підтверджені Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09.
7. Річна інвентаризація майна у 2021 році, в порушення п. 2.1.11 Контракту, була проведена без присутності фахівців органу управління. Невключення до складу інвентаризаційної комісії представника Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації можливо було навмисним з метою укриття нестачі обладнання у підприємстві. У результаті проведеної інвентаризації виявлена нестача обладнання на загальну суму 2249443,55 грн.
Підтверджено Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09 також були встановлені інші порушення, допущені позивачкою за час перерубування на посаді, зокрема: необґрунтоване списання продуктів харчування; завищення вартості будівельних робіт і витрат; надання послуг з проведення лабораторних аналізів некомерційним та приватним підприємствам на безоплатній основі, що призвело до незаконних витрат; недоотримання доходів від надання в оренду майна; оплата комунальних послуг, які фактично були спожиті та відшкодовані орендарями, без відновлення касових видатків; покриття видатків орендарів по сплаті експлуатаційних витрат; необґрунтоване підвищення посадового окладу окремим працівникам; необґрунтоване нарахування доплат; працівникам не виплачувалась допомога на оздоровлення під час надання щорічної основної відпустки; необґрунтовано перераховано єдиний соціальний внесок в сумі 2426486,64 грн.; порушення операцій з нарахування та оплати вартості спожитих комунальних послуг; не відображена вартість інших необоротних матеріальних активів; нестача матеріальних цінностей (обладнання); безпідставне списання медичних препаратів; зайво витрачені кошти на оплату продуктів харчування без їх фактичного отримання; відсутність на зберіганні продуктів харчування на суму 1126814,35 грн., тощо.
Оскільки Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09, проведений Державною аудиторською службою України, є дійсним, то колегія суддів приймає його висновки щодо допущених ОСОБА_1 порушень при перебуванні на посаді в якості належних доказів у справі.
Відповідно, Акт робочої групи з перевірки КНП «Одеський обласний центр соціально-значущих хвороб» від 08 липня 2022 року, який також містить аналогічні викладеним у Акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» висновки щодо допущених позивачкою порушень, які відповідають дійсності, а тому вказаний Акт є достовірним доказом в контексті ст. 79 ЦПК України та є джерелом доказування.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 були вчиненні порушення, які спричинили втрату довір`я, що підтверджено Актом робочої групи з перевірки КНП «Одеський обласний центр соціально-значущих хвороб» Одеської обласної ради, та Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2022 року від 17 жовтня 2022 року №03-11/09.
Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно п. 1.1. Контракту, укладеного з ОСОБА_1 , керівник зобов`язується здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його некомерційну господарську діяльність відповідно до затвердженого фінансового плану та узгоджених планових завдань, статуту та функцій підприємства, а також забезпечувати ефективне використання і збереженого закріпленого за підприємством майна.
Крім того, керівник забезпечує збереження та раціональне (ефективне) використання майна та коштів підприємства (п. 2.1.14 Контракту).
Пунктом 2.2.6. Контракту також передбачено право керівника користуватися правом розпорядження коштами підприємства відповідно до статуту та законодавства, виключно у межах узгодженого з органом управління кошторису.
Статутом КНП передбачено, що директор, зокрема, надає на затвердження фінансовий план та звітує про його виконання; в межах статуту та узгоджених галузевим управлінням планових завдань самостійно вирішує питання господарської та фінансової звітності 
Згідно посадової інструкції генерального директора КНП, до завдань директора, зокрема, належить керівництво виробничо-господарською та фінансово-економічною діяльністю підприємства.
Генеральному директору надано право розпоряджатися майном та грошовими коштами підприємства відповідно до наданих повноважень.
Отже, факт того, що безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей було складовою трудових функцій позивача, встановлено судом апеляційної інстанції на підставі вказаних документів.
Відповідно, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження факти вчинення позивачкою численних порушень, які б могли спричинили втрату довір`я.
Виходячи з особливостей трудових функцій директора КНП «Одеський обласний центр соціально-значущих хвороб» Одеської обласної ради, позивач отримувала кошти під звіт, що підтверджується посадовою інструкцією, трудовим контрактом, статутом підприємства та висновком проведеного службового розслідування, а тому висновки суду першої інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування Розпорядження Голови Одеської обласної ради Григорія Діденка №307/2022-ОР від 06 червня 2022 року, є безпідставними.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.
Щодо звільнення ОСОБА_1 в період її перебування на лікарняному.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному в період з 08 липня 2022 року по 18 липня 2022 року (ЛН №4625920-2008899886-1).
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р (II)/2019 у справі за конституційною скаргою особи щодо відповідності Конституції (конституційності) положень ч. 3 ст. 40 КЗпП визнано такими, що відповідають Конституції (є конституційними), положення ч. 3 ст. 40 КЗпП. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями ч. 3 ст. 40 КЗпП закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.
Велика Палата Верховного Суду у п. 39 постанови від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, провадження № 14-670цс19, сформулювала висновок, що в разі порушення гарантії, передбаченої ч. 3 ст. 40 КЗпП України, негативні наслідки необхідно усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).
Отже, наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні ч. 3 ст. 40 КЗпП України, необхідно усувати шляхом зміни дати звільнення, а саме визначати датою припинення трудових відносин перший робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності позивача, а не шляхом скасування наказу про звільнення. Однак, відповідних позовних вимог ОСОБА_1 не заявлялось.
Щодо порушення роботодавцем вимог ст. 47 та 116 КЗпП, зокрема, процедури та строків проведення розрахунків із працівником.
У ч. 1 ст. 47 КЗпП вказано, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
З матеріалів справи вбачається, що позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача на компенсацію за невикористану відпустку за 115 календарних днів, що складає 392621,07 грн., компенсації за лікарняні 5 календарних днів що складає 16359,20 грн., та компенсації за несвоєчасну виплату розрахунку при звільненні за період з 12 липня 2022 року по 28 вересня 2022 року що складає 270790,28 грн.
Колегія суддів приймає до уваги, що з наявної у матеріалах справи копії банківської виписки №742 від 28 вересня 2022 року вбачається, що підприємством остаточно було здійснено виплату усіх сум, належних ОСОБА_1 при звільненні, у розмірі 252038, 57 грн. У вказану суму, зокрема, було включено компенсацію за невикористану відпустку та компенсації за лікарняні.
Стосовно стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату розрахунку при звільненні за період з 12 липня 2022 року по 28 вересня 2022 року, то колегія суддів приймає до уваги, що, як вже вказувалось вище, Актом робочої групи з перевірки КНП «Одеський обласний центр соціально-значущих хвороб» Одеської обласної ради було встановлено численні порушення в діяльності ОСОБА_1 щодо нарахування премій, доплат, компенсацій та інших матеріальних нарахувань на користь самої себе.
Крім того, 01 серпня 2022 року Листом Держаудитслужби було повідомлено КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради» про заплановану на 10 серпня 2022 року ревізію.
Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами відповідача, що у даному конкретному випадку, з метою здійснення правильного розрахунку з ОСОБА_1 під час звільнення, з урахуванням виявлених численних порушень в частині формування заробітної плати, КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради» обґрунтовано було відтерміновано здійснення остаточного розрахунку до моменту прийняття ревізійною комісією рішення щодо правильності формування та нарахування сум, які належать до сплати на користь позивачки, маючи на меті недопущення надмірного витрачення коштів з фонду заробітної плати та задля запобігання вагомих негативних наслідків, які б за своєю значимістю сукупно превалювали над негативними наслідками невиконання розрахунку з ОСОБА_1 у строки, передбачені законом. У наступному, відразу після проведення ревізії, 28 вересня 2022 року відповідачем було здійснено остаточний розрахунок при звільненні, та виплачені відповідні суми на користь позивачки. 
Відповідно, оскільки матеріали справи містять докази, які підтверджують виплату ОСОБА_1 усіх сум, що належать при звільненні, зокрема компенсації за невикористану відпустку та лікарняні, а також приймаючи до уваги виключні обставини, на підставі яких КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради» було відтерміновано здійснення остаточного розрахунку при звільненні, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку в сумі 392621,07 грн., компенсацію за лікарняні в сумі 16359,20 грн., та компенсації за несвоєчасну виплату розрахунку при звільненні за період з 12 липня 2022 року по 28 вересня 2022 року в сумі 270790,28 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2022 року по 12 вересня 2023 року у розмірі 1052095,32 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) зазначила, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.
Таким чином, у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Однак, у даному випадку, враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, колегія суддів доходить висновку, що відповідно немає і підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вказані вимоги мають похідний характер від основної вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення.
Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації моральної шкоди.
Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18)).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22)).
У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі №326/789/21 (провадження №61-4995св23) зазначено, що у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі №6-23цс12 зроблено висновок, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просить стягнути грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., зазначаючи в обґрунтування цих вимог, що її авторитет було підірвано, позивачка мусила вжити додаткових зусиль для організації свого життя, відчувала постійні хвилювання у зв`язку з відсутністю можливості належним чином забезпечити себе та свою сім`ю, перебувала у постійній нервовій та психологічній напрузі, що призвело до погіршення здоров`я.
Однак, у даному випадку колегія суддів приймає до уваги, що судом апеляційної інстанції не було встановлено неправомірних дій Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради щодо ОСОБА_1 , доводи позовної заяви про незаконне звільнення позивачки не знайшли свого підтвердження, а відтак, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.
При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував обставини справи, що відповідно, призвело до неправильного її вирішення у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2024 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 

постановила:

Апеляційну скаргу Голови Одеської обласної ради – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Голови Одеської обласної ради, Одеської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання незаконним та скасування рішення про звільнення, стягнення з відповідача коштів, стягнення моральної шкоди - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 10 квітня 2025 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                       О.М. Таварткіладзе