П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
15 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/33544/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів  Шляхтицького О.І., Лук`янчук О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 року у справі №420/33544/24 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови в прийнятті митної декларації, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів UА500500/2024/000459/2 від 03.09.2024 року;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UА500500/2024/000931 від 03.09.2024 року;
- визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 112 330 грн.;
- зобов`язати Одеську митницю скласти та подати висновок до уповноваженого казначейства або до іншого уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 112330 грн.
Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 вказувала, що визначення відповідачем митної вартості товару, який ввозився на митну територію України, за резервним методом відповідно до положень статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу, а не за основним (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються), як здійснено позивачкою, суперечить вимогам Митного кодексу України. 
Як стверджувала позивачка, декларантом надано до митного органу всі необхідні документи для ідентифікації товару, що ввозився, та в підтвердження заявленої нею митної вартості останнього. За таких обставин, на переконання ОСОБА_1 , оскаржувані рішення митного органу є протиправними та підлягають скасуванню.
Крім цього, позивачка доводила, що у даному випадку наявна протиправна бездіяльність з боку Одеської митниці в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 112 330 грн.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 28 січня 2025 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів UА500500/2024/000459/2 від 03.09.2024 року.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UА500500/2024/000931 від 03.09.2024 року.
У задоволені решти позовних вимог – відмовлено.
Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3511 грн. 33 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, дійшов висновку, що позивачкою подано належні та допустимі докази в підтвердження правильності обраного методу визначення митної вартості товару та числових значень останньої, та як наслідок, відсутність у митного органу підстав для застосування при митному оформленні імпортованого ОСОБА_1 товару іншого (резервного) методу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності Одеської митниці в частині не вжиття заходів щодо оформлення та подання висновку до уповноваженого казначейства органу про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в загальній сумі 112 330 грн., окружний адміністративний суд вказав на їх передчасність.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Одеською митницею (далі – скаржник, митний орган) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги скаржник обґрунтовує тим, що за результатами проведеної перевірки документів, які надані ОСОБА_1 до митного органу разом з митною декларацією, відповідачем правомірно скориговано митну вартість товарів за резервним методом у зв`язку із не підтвердженням позивачкою правильності визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору (контракту), зокрема:
- відсутністю, поданих до митного оформлення документів, які б містили відомості щодо витрат на транспортування, а також коносаменту або авіа накладної.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги митного органу, вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить його залишити без змін.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Зокрема, як установлено судом першої інстанції та з`ясовано судовою колегією, відповідно до комерційного рахунку та пакувального листа (Commercial Invoice and Packing L ist) продавець - компанія TOB «Інчхон Ауто Дісментлінг Ко./ Сун-Ен, Парк» Тех Парк 82.32.814.7077.291 Намдонгсео РО Намдонг Гу, Інчхон, Південна Корея надіслала ОСОБА_1 рахунок VID2024-545196 від 04 квітня 2024 року, у відповідності до якого:
-  продавець зобов`язався поставити і передати у власність покупця товар автомобіль, бувший у вживанні: PEUGEOT 2008 1.5 BLUENDI, модельний рік і рік випуску - 2020, марки, номер кузова - (Вин. Код) : НОМЕР_1 , на суму 4300 доларів США з ціною доставки 1600 доларів США в контейнері на умовах СРТ м. Одеса, Україна, на загальну суму 5900 доларів США, а покупець в свою чергу сплатити і прийняти товар на умовах даного рахунку та коносамента (BILL OF LADING) SEL 1713706-2.
Для проведення митного оформлення товару, ОСОБА_1 подано до Одеської митниці митну декларацію №24UA500500030042U7 від 29.08.2024 року. (т.1 а.с.154)
Згідно до відомостей графи 42, 43 митної декларації №24UA500500030042U7 від 29.08.2024 року декларантом зазначено метод визначення митної вартості « 1 - основний» – за ціною договору – 5900 доларів США. Умови поставки (графа 20 митної декларації №24UA500500030042U7 від 29.08.2024 року) – СРТ UA ODESA.
При поданні митної декларації №24UA500500030042U7 від 29.08.2024 року декларантом надано Одеській митниці наступні документи: 
- рахунок-фактура (інвойс) і пакувальний лист №VID2024-545196 від 04.04.2024 року;
- коносамент №SEL 1713706-2 від 29.05.2024 року;
- міжнародна автотранспортна накладна (CMR) №7353 Р від 23.08.2024 року;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та його зняття із Реєстру, дані про рік виробництва автомобіля, його номер і технічні показники №2820-202404-003484 від 02.04.2024 року;
- договір про надання послуг митного брокера №45196 від 20.08.2024 року;
- висновок про походження товару або акт експертизи №573/24 від 29.08.2024 року, виданий уповноваженим органом;
- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні №000079396 від 31.05.2016 року;
- довідка №24/08/2024-22 від 24.08.2024 року;
- картка платника податків №2651 від 10.10.2016 року;
- фотографії товару від 29.08.2024 року;
- касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів 0.0.3847177589.1 від 26.08.2024 року.
За наслідками дослідження документів, які подані декларантом для здійснення митного оформлення товару, Одеською митницею повідомлено декларанта про те, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів. У зв`язку із зазначеним, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, декларанта зобов`язано надати (за наявності) додаткові документи.
На повідомлення митного органу про необхідність надати додаткові документи декларантом надіслано лист №030942 від 03.09.2024 року, до якого додано копію висновку №404-Е/24 від 02.09.2024 року судового експерта товаро-транспортного дослідження автомобіля, а також повідомлено про відсутність можливості надати будь-які інші додаткові документи крім тих що вже надані разом з митною декларацією та цим листом. 
03.09.2024 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UА500500/2024/000459/2. (т.1 а.с.50-51)
Так, у вказаному рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом зазначено, що:
1) в документах, що надані до митного оформлення відсутні відомості щодо витрат на транспортування;
2) згідно до пункту 8 Контракту виробник зобов`язаний надати дистриб`ютору коносамент або авіа накладну, проте зазначені документи до митного оформлення не надавались. 
У відповідності із вказаним рішенням, митну вартість товару, що імпортується, скориговано та визначено відповідачем із застосуванням резервного методу згідно до наявної у митному органі інформації. 
Як слідує зі змісту рішення про коригування митної вартості товару, враховуючи вимоги статті 64 Митного кодексу України, відповідачем використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей товарів:
товар №1 – 14411,43 дол. США/шт (МД від 26.06.2022 року №UA401020/2022/26738), ніж заявлено декларантом 5900 дол. США/шт.
Згідно із пунктами 23 та 24 частини першої статті 4 МК України:
митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; 
митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).
Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що митну вартість імпортованого товару, яка вказана у митній декларації, декларантом визначено за основним методом у розмірі 5900 доларів США.
Апеляційним судом установлено, що відповідачем під час здійснення контролю правильності визначення декларантом позивачкою митної вартості імпортованого в Україну товару поставлено під сумнів правильність визначення його митної вартості.
Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) Митного кодексу України слідує, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при установлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів, а також установлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Судовою колегією з`ясовано, що підставами для здійснення відповідачем спірних коригувань митної вартості товару слугували наступні обставини:
1) в документах, що надані до митного оформлення відсутні відомості щодо витрат на транспортування;
2) згідно до пункту 8 Контракту виробник зобов`язаний надати дистриб`ютору коносамент або авіа накладну, проте зазначені документи до митного оформлення не надавались. 
Так, в обґрунтування правомірності прийняття спірного рішення митний орган посилається на те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме у комерційному інвойсі від 04.04.2024 року №№VID2024-545196 поставка товару здійснюється на умовах CPT Odesa.
Вказані умови поставки «CPT» (фрахт/перевезення оплачені до) передбачають, що продавець доставить товар названому перевізнику. При цьому, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики, втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати передачі товару, так і інші витрати після передачі товару перевізнику. 
Водночас, в документах, що надані до митного оформлення відсутні відомості щодо витрат на транспортування, яке у свою чергу унеможливлює проведення перевірки включення необхідних складових митної вартості та обчислення митної вартості товару відповідно до вказаної умови поставки у повному обсязі.
Судова колегія звертає увагу, що відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (Carriage Paid To) (named place of destination), або «Фрахт/перевезення оплачені до» означає, що продавець передає товар, випущений в митний режим експорту, названий перевізнику для перевезення товару до місця призначення.
Умовами поставки CPT (carriage paid to (... named place of destination) фрахт/перевезення оплачено до (... назва місця призначення)) не передбачено обов`язку покупця здійснювати страхування товару. Термін «фрахт/перевезення оплачено до ...» означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. 
Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.
У випадку здійснення перевезення в узгоджений пункт призначення декількома перевізниками, перехід ризику відбувається в момент передачі товару першому з них. Термін «CPT» зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися незалежно від виду транспорту, включаючи мультимодальні (змішані) перевезення.
Так, як слідує зі змісту комерційного рахунку та пакувального листа (Commercial Invoice and Packing List) продавець - компанія TOB «Інчхон Ауто Дісментлінг Ко./ Сун-Ен, Парк» Тех Парк 82.32.814.7077.291 Намдонгсео РО Намдонг Гу, Інчхон, Південна Корея надіслала ОСОБА_1 рахунок VID2024-545196 від 04 квітня 2024 року. (т.1 а.с.89)
У відповідності до змісту такого рахунку (інвойсу) VID2024-545196 від 04 квітня 2024 року продавець зобов`язався поставити і передати у власність покупця товар автомобіль, бувший у вживанні PEUGEOT 2008 1.5 BLUENDI на суму 4300 доларів США з ціною доставки 1600 доларів США в контейнері на вимогах СРТ Одеса, Україна, на загальну суму 5900 доларів США, а покупець в свою чергу сплатити і прийняти товар на умовах даного рахунку та коносамента (BILL OF LADING) SEL 1713706-2.
Листом від 13 вересня 2024 року продавець повідомив, що отримав від покупця повну суму вартості автомобіля - 5900 доларів США з урахуванням вартості доставки до пункту призначення у розмірі 1600 доларів США відповідно до рахунку-фактури VID2024-545196 від 04 квітня 2024 року.
Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати коносамент - це документ, що підтверджує укладення договору морського перевезення і прийняття або навантаження вантажу перевізником, яким останній зобов`язується передати вантаж проти вручення документа.
Крім того, згідно із міжнародними правилами перевезення, якщо коносамент видається на умовах «freight prepaid», то це означає, що фрахт повинен бути зібраний до видачі вантажу одержувачу. При цьому зовсім не обов`язково, що фрахт повинен заплатити сам одержувач. За погодженням з морським перевізником фрахт може оплатити будь-яка особа, в тому числі відправник в порту відвантаження.
Разом з цим, напис «shipped on board» свідчить про те, що товар фактично був завантажений на борт. Відтак, товар, що передається відповідно до такого коносаменту, за визначенням вже відвантажено, та відповідно фрахт, повинен бути оплачений фрахтувальником судновласнику.
З урахуванням викладеного, коносамент встановлює факт навантаження на борт судна, а також підтверджує зобов`язання перевізника перевезти вантаж у порт призначення і видати його відповідній особі. Вказаний документ виконує три основні функції:
підтверджує укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, за яким перевізник зобов`язується доставити вантаж та видати отримувачу; 
засвідчує факт прийняття вантажу для перевезення; 
є товаросупроводжуючим документом, оскільки дає право на одержання вантажу тому, на кого він виписаний.
Апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 9.3. розділу 9 правил «ІНКОТЕРМС 2010» (у редакції «ІНКОТЕРМС 2000») в частині груп С (до якої віднесено умови поставки CPT: фрахт/перевезення оплачені до (назва місця призначення)) передбачено, що "C"- терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок. Тобто, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.
Як з`ясовано апеляційним судом, зі змісту наявного в матеріалах справи коносаменту (BILL OF LADING) SEL 1713706-2 слідує, що продавцем, у якості посередника перевізника ТОВ «Легенде Лоджистік Ко.», здійснено поставку товару поза митною територією України (морський фрахт) з порту завантаження ІНЧХОН (INCHON), Корея до порту розвантаження у місті Констанца (Constanta), Румунія.
У свою чергу, у відповідності до наявної в матеріалах справи копії міжнародної транспортної накладної (CMR) №7353 Р від 23.08.2024 року, перевезення товару згідно із інвойсу VID2024-545196 від 04 квітня 2024 за маршрутом з міста Констанца (Constanta), Румунія до місця ввезення на митну територію України здійснювалось, перевізником – LLC «VVO TRANS», яке зареєстроване за адресою: 67560, Красносілка, Одеса. 
Відповідно до положень частини 10 статті 58 Митного кодексу України складовою митної вартості товару, яка повинна при розрахунку митної вартості товару додаватись до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари є, зокрема:
- витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України).
Згідно із п.6 ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів та обов`язково подаються до митниці, є, серед іншого:
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно до розділу III Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених   наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка- фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Як установлено судовою колегією, будь-яких доказів, які б підтверджували вартість послуг з перевезення (сплату за доставку вантажу) за маршрутом з міста Констанца (Constanta), Румунія до місця ввезення на митну територію України, позивачкою не надано.
До того ж апеляційним судом враховано, що товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Отже, як правильно вказав митний орган в оскаржуваному рішенні, надані позивачем документи не містять відомостей, що однозначно свідчать про включення до ціни товару транспортної складової, яка б враховувала усі понесені продавцем витрати від місця відправлення до місця призначення, а тому у відповідача були наявні підстави для сумніву у повноті врахування транспортної складової у заявленій декларантом митній вартості товару.
За таких обставин, вирішуючи спір суд першої інстанції не правильно застосував норми статті 49, частини другої 53 Митного кодексу України та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Водночас, судова колегія наголошує, що в оскаржуваному рішенні митним органом поставлено під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю документів, які б містили відомості щодо витрат на транспортування.
Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Приписами статті 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів передбачено, що складанням вантажної накладної підтверджується договір перевезення.
Так, відповідно до копії міжнародної транспортної накладної (CMR) №7353 Р від 23.08.2024 року, складеної в місті Констанца (Constanta), Румунія, перевізником транспортного засобу виступала третя особа - LLC «VVO TRANS», що свідчить про надання послуг з перевезення третьою особою з подальшою оплатою.
У свою чергу, умови міжнародного перевезення товарів не стосуються й безпосередньо не впливають на ціну самого товару. Так, у рахунку (інвойсу) VID2024-545196 від 04 квітня 2024, вказано про сплату покупцем коштів у сумі 4300 Євро при передачі автомобіля. (т.1 а.с.89)
Більше того, на повідомлення митного органу про необхідність надати додаткові документи декларантом надіслано лист №030942 від 03.09.2024 року, до якого додано копію висновку №404-Е/24 від 02.09.2024 року судового експерта товаро-транспортного дослідження автомобіля, відповідно до якого, вартість автомобіля визначена експертом в сумі 176396 грн. 97 коп., що відповідно до офіційного курсу НБУ на дату оцінки становить – 4296,16 доларів США.(т.1 а.с.57-75)
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Враховуючи, що вказаний висновок складено за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, здійсненої на підставі відповідних досліджень, особою, яка має необхідні (спеціальні) знання для надання висновку з досліджуваних питань, пройшла відповідну підготовку та отримала кваліфікацію судового експерта з відповідної експертної спеціальності, відповідно такий висновок є належним та допустимим доказом обґрунтованості визначення митної вартості транспортного засобу ввезеного позивачем.
Однак, митним органом не взято до уваги, поданий висновок судового експерта товаро-транспортного дослідження автомобіля №404-Е/24 від 02.09.2024 року.
За результатами порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, відповідач встановив: 
за фактами митних оформлень подібних товарів у цінової базі ЄАІС ДФС, найбільш наближений за характеристиками транспортний засіб, оформлений за МД від 26.06.2022 року №UA401020/2022/26738 - 14411,43 доларів США.
Згідно до цієї декларації, автомобіль, взятий для порівняння відповідачем відповідає наступним характеристикам: 
«Автомобіль легковий, бувший у використанні, марка PEUGEOT, модель 2008 року, країна відправлення Німеччина, рік випуску 2019, модельний рік 2019.». (т.1 а.с.152)
Разом з цим, автомобіль Єрмак М. В. має наступні характеристики: 
«Автомобіль легковий, з двигуном внутрішнього згоряння, із запалюванням від стиснення, бувший у використанні, марка PEUGEOT, модель 2008 року, країна відправлення Республіка Корея, рік випуску 2020, модельний рік 2020, тип двигуна дизельний, боєм циліндрів двигуна 1499 м3, колісна формула 4 х 2, загальна кількість місць, включаючи водія - 5; колір - червоний. Автомобіль після ДТП, має такі пошкодження:
деформація капота, замка капота, петель капота, звукоізоляції капота, ущільнювача капота, підсилювача переднього бампера, передньої панелі, радіатора кондиціонера, охолодження. Розбитий бампер передній, фара права (кріплення),скло вітрове, повітрозабірник передньої панелі, накладка переднього бампера, решітка переднього бампера ліва, права, центральна, решітка радіатора, наповнювач переднього бампера. Спрацювала подушка безпеки водія, переднього пасажира. Порушення геометричних параметрів отвору капота. Виробник - "PSA AUTOMOBILES SA"; Країна походження - Франція (FR).».
В зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обраний митним органом для порівняння транспортний засіб не співпадає з оцінюваним транспортним засобом позивачки за такими критеріями, як виробник, модельний ряд, комплектність, тип кузова, тип двигуна, країна відправлення тощо.
При цьому, декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли митний орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Відтак, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару.
З приводу доводів апеляційної скарги про стягнення з митного органу на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія зазначає про таке.
Правила розподілу судових витрат визначено приписами статті 139 КАС України.
Так, згідно із приписами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, ураховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
В постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року по справі № 280/1765/19 зазначено, що до переліку документів, які підтверджують витрати на правничу допомогу та які підлягають дослідженню судами відносяться договір про надання допомоги (або доручення), документи, якими підтверджується оплата послуг (робіт): (рахунок на оплату, квитанція до прибуткового ордеру, платіжне доручення про оплату, касові та фіскальні чеки, документи на відрядження тощо). Відсутність підтверджуючих документів матиме наслідком відмову в задоволенні стягнення таких витрат. 
Як установлено судом апеляційної інстанції, що представником позивачки на підтвердження понесених Єрмак М. В. витрат на професійну правничу допомогу надана копія договору про надання правничої допомоги №65 від 17.09.2024 року, у відповідності із розділом 2.1 якого визначений фіксований розмір гонорару адвоката у сумі 500 дол. США по курсу НБУ на момент підписання договору.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи обставини конкретно цієї справи, суть виконаних послуг, колегія суддів уважає, що з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу, впливу наданих послуг на кінцевий результат розгляду справи, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу, понесену в суді першої інстанції у сумі 5000 грн.
На переконання колегії суддів саме такий розмір є співмірним відповідно до критеріїв, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України.
Колегія суддів враховує правову позицію, викладену Верховним судом у постанові від 09.04.2019 року по справі №826/2689/15, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.
Відповідач у запереченнях проти стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн не обґрунтував належним чином необхідність відмови в задоволенні відшкодування судових витрат у вказаній сумі.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 5000 грн.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписами статті 317 КАС України передбачено підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги вище викладене, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, відтак, згідно до вимог ст. 315, 317 КАС України, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог шляхом викладення мотивувальної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 року у справі №420/33544/24 в редакції даної постанови.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Одеської митниці – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 року у справі №420/33544/24 змінити в частині задоволених позовних вимог.
Викласти мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 року у справі №420/33544/24 в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 року у справі №420/33544/24 – залишити без змін, а апеляційну скаргу Одеської митниці – залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    О.В. Лук`янчук