ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 квітня 2025 року           справа №200/7546/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 (повне судове рішення складено 06 січня 2025 року) у справі № 200/7546/24 (суддя в І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання противоправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.08.2024 №133850017611;
- зобов`язати Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди його трудової діяльності, вказані у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 (з 11.11.1987 по 12.10.2005), а також період служби в радянській армії (з 27 травня 1980 року по 28 березня 1982 року).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 серпня 2024 року уповноваженими особами Відповідача прийнято рішення №133850017611, відповідно до якого Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 20 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Як видно зі змісту Оскаржуваного рішення, причиною відмови у призначенні пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу за доданими документами стало те, що згідно трудової книжки колгоспника від 26.08.1988 серія НОМЕР_2 період роботи у колгоспі з 11.11.1987 по 31.12.1998 до страхового стажу не зараховано, оскільки у відомостях про трудову участь у громадському господарстві у підставах внесення записів відсутні посилання на дату та номер документів та на титульній сторінці трудової книжки дата народження неповна (період роботи з 01.01.1999 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу за даним персоніфікованого обліку); 2) згідно військового квитка від 13.05.1980 № НОМЕР_3 період військової служби також не зараховано до страхового стажу, оскільки військовий квиток непридатний для сприйняття змісту (відсутні роки служби), дата народження дописана, зазначене ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені « ОСОБА_2 » у трудовій книжці рос. мовою; 3) згідно свідоцтва від 24.02.1994 № НОМЕР_4 період навчання з 15.11.1993 по 29.01.1994, також не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації.
З вказаною відмовою Позивач не згодний, вважає її протиправною та такою, що суттєво порушує гарантоване право Позивача на отримання соціальних виплат.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року  позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.08.2024 №133850017611.
Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 11.11.1987 по 31.12.1998, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 01.08.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2005 по 12.10.2005 згідно трудової книжи колгоспника № НОМЕР_1 . 

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. Згідно з частиною 2 статті 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року. Приписами частини 3 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Закон № 1058 набрав чинності 1 січня 2004 року. До зазначеної дати пенсійні відносини врегульовувалися Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788). Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Статтею 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Якщо колгоспник не відпрацював обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки. Для підтвердження стажу роботи в колгоспі приймаються також довідки, видані правлінням колгоспу. В довідці вказується, з якого року колгоспник є членом колгоспу і скільки років працював у колгоспі. Крім цього, для підтвердження стажу роботи в колгоспі приймаються довідки архівних установ.
У пункті 2.4 Інстукції № 58 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Положеннями пункту 2.11 Інструкції № 58 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
До страхового стажу Позивача відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника від 26.08.1988 серія НОМЕР_2 не зараховано: - період роботи з 11.11.1987 по 31.12.1998, оскільки у відомостях про трудову участь у громадському господарстві у підставах внесення записів відсутні посилання на дату та номер документів. На титульній сторінці трудової книжки дата народження неповна, що є порушенням вимог Інструкції № 58 та Інструкції № 162. Водночас, період роботи з 01.01.1999 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ); - період військової служби з 27.05.1980 по 28.03.1982 згідно з військовим квитком від 13.05.1980 № НОМЕР_3 у зв`язку з тим, що військовий квиток непридатний для сприйняття змісту (відсутні роки служби), дата народження дописана, зазначене ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені « ОСОБА_2 » у трудовій книжці рос. мовою; - період навчання з 15.11.1993 по 29.01.1994 відповідно до свідоцтва від 24.02.1994 №078671, оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації. Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії складає 05 років 09 місяців 10 днів (стаж для визначення права складає 28 років 11 місяців 00 днів), що є не достатнім для призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону № 1058. Пенсії в Україні призначаються при настанні певних юридичних фактів (вік, стаж, пільги тощо). Згідно з вимогами чинного законодавства у сфері пенсійного забезпечення для призначення пенсії за віком необхідно: - досягнення особою віку, визначеного законом; - наявність необхідного страхового стажу роботи. Відсутність однієї з вказаних умов не породжує виникнення права на призначення пенсії.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_6 .
Відповідачем було надано військовий квиток серії НОМЕР_7 від 13.05.1980 на ім`я російською « ОСОБА_1 ».
Також було надано обліково-сервісну картку до військового квитка серії НОМЕР_7 , відповідно до якої в розділі ІІ. Проходження військової служби в графі 17 зазначено про те, що 27 травня 1980 року наказом №144 ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_8 , наказом №85 від 28.03.1982 року в/ч НОМЕР_9 - звільнений в запас.
Відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , Позивач працював:
11.11.87 – прийнятий в члени колгоспу «Победа» відповідно до поданої заяви (наказ №17 від 17.11.1987) та прийнятий на роботу скотарем;
31.03.2000 – звільнений у зв`язку з реорганізацією КСП «Победа» (наказ №2 від 31.03.2000);
01.04.2000 – прийнятий на роботу за переводом в ГТ «Перемога» (наказ №1/к від 01.04.2000);
12.10.2005 – звільнений з роботи у зв`язку з припиненням трудової діяльності господарства (наказ №64/к від 05.10.2000).
Відповідно до записів про трудову участь в громадському господарстві Позивач:
у 1987 відпрацював 35 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;
у 1988 відпрацював 329 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;
у 1989 відпрацював 275 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;
у 1990 відпрацював 298 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1991 відпрацював 294 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1992 відпрацював 272 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1993 відпрацював 204 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1994 відпрацював 279 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1995 відпрацював 305 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1996 відпрацював 306 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260.
у 1997 відпрацював 307 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260.
у 1998 відпрацював 306 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260.
у 1999 відпрацював 304 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260.
12.08.2024 року позивач звернувся до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.
Заява позивача про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 133850017611 від 20.08.2024 через відсутність необхідного страхового стажу.
З рішення вбачається, що вік заявника - 63 роки 05 місяців. Страховий стаж особи становить 05 років 09 місяців 10 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- згідно трудової книжки колгоспника від 26.08.1988 серія НОМЕР_2 період роботи у колгоспі з 11.11.1987 по 31.12.1998, оскільки у відомостях про трудову участь у громадському господарстві у підставах внесення записів відсутні посилання на дату та номер документів та на титульній сторінці трудової книжки дата народження неповна (період роботи з 01.01.1999 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу за даними персоніфікованого обліку);
- згідно військового квитка від 13.05.1980 № НОМЕР_3 період військової служби, оскільки військовий квиток непридатний для сприйняття змісту (відсутні роки служби), дата народження дописана, зазначене ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені « ОСОБА_2 » у трудовій книжці рос. мовою;
- згідно свідоцтва від 24.02.1994 № НОМЕР_4 період навчання 15.11.1993 по 29.01.1994, оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації. Заявник - не працює.
Відповідно до розрахунку стажу РС-Право вбачається, що до страхового стажу Позивача зараховано період з 01.01.1999 по 31.01.2001, з 01.04.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.09.2005, з 21.12.2021 по 31.03.2022, з 01.08.2023 по 25.09.2023, періоди роботи з 11.11.1987 по 31.12.1998, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 01.08.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2005 по 12.10.2005 взагалі не зараховано до страхового стажу.
Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням органу пенсійного фонду, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) у статті 1 визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частина 3 статті 4 Закону №1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року «Про трудові книжки колгоспників» затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників.
Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Згідно пунктів 1-3 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудової діяльності членів колгоспів.
Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Заповнення трудової книжки вперше проводиться в присутності особи, яку прийнято в члени колгоспу.
Відповідно до п. 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, в трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.
Згідно п. 13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.
Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 26 Порядку № 637 визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до записів в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 , Позивач в спірний період працював:
11.11.87 – прийнятий в члени колгоспу «Победа» відповідно до поданої заяви (наказ №17 від 17.11.1987) та прийнятий на роботу скотарем;
31.03.2000 – звільнений у зв`язку з реорганізацією КСП «Победа» (наказ №2 від 31.03.2000);
01.04.2000 – прийнятий на роботу за переводом в ГТ «Перемога» (наказ №1/к від01.04.2000);
12.10.2005 – звільнений з роботи у зв`язку з припиненням трудової діяльності господарства (наказ №64/к від 05.10.2000).
Відповідно до записів про трудову участь в громадському господарстві Позивач:
у 1987 відпрацював 35 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;
у 1988 відпрацював 329 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;
у 1989 відпрацював 275 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;
у 1990 відпрацював 298 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1991 відпрацював 294 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1992 відпрацював 272 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1993 відпрацював 204 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1994 відпрацював 279 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1995 відпрацював 305 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260;
у 1996 відпрацював 306 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260.
у 1997 відпрацював 307 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260.
у 1998 відпрацював 306 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260.
у 1999 відпрацював 304 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 260.
У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, які стосуються уточнюючих довідок щодо пільгового стажу.
Суд зазначає, що на момент внесення записів за вказаний вище період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412), пунктом 2.3 глави 2 якої передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).
Відповідно до п.1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Згідно підпунктів 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
На даний час чинною є Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), п.2.2 якої передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
При дослідженні копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що на титульній сторінці в даті народження зазначено 1961 рік, проте число та місяць народження Позивача відсутні.
Проте, суд зазначає, що неналежне заповнення трудової книжки не може бути підставою для не урахування до страхового стажу усіх періодів роботи, які внесені в трудову книжку.
Так, записи у трудовій книжці Позивача, щодо спірних періодів роботи зроблено чітко, вказано всі дати наказів про прийом/звільнення на/з роботу.
Суд вважає, що не зазначення на титульній сторінці трудової книжки числа та місяця народження Позивача, в даному випадку не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування періодів до страхового стажу позивача.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Пунктами 2.27, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 17 серпня 1993 року за № 110, передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права. Такий висновок суду узгоджується з правою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Більше того, у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Поряд з цим, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.
Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача зарахувати позивачу до його страхового стажу період роботи з 11.11.1987 по 31.12.1998, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 01.08.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2005 по 12.10.2005 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 є протиправною, а вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу Позивача.
Щодо зарахування періодів роботи позивача з 01.01.1999 по 31.01.2001, з 01.04.2001 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.09.2005 до його страхового стажу, суд зазначає, що вказані періоди згідно наданого розрахунку вже було зараховано до страхового стажу. Отже, відсутні підстави для зарахування вказаного періоду, оскільки в цій частині відсутнє порушене право.
Також суд зазначає, що Відповідачем не надано доказів, того, що Позивач в період роботи в колгоспі не виконував встановлений роботодавцем мінімум вихододнів.
Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обмежений у праві здійснити запити щодо надання інформації необхідної для призначення / відмови у призначенні пенсії.
Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Вказана норма кореспондує приписам п.п. 4.2., 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005№ 22-1.
Проте, доказів вчинення Відповідачем дій спрямованих на підтвердження достовірності записів в трудовій книжці Позивача, які на думку Відповідача є недостовірними, до суду Відповідачем надано не було.
За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
В іншій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив, а позивачем рішення місцевого суду не оскаржено.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 200/7546/24 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 10 квітня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук