КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
02 квітня 2025 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/7519/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі: адвоката Коваль М. С., в інтересах ОСОБА_1 ,
адвоката Бузанова Д. В., в інтересах ОСОБА_2 ,
приватного виконавця Пилипчука В. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка підписана представником Бузановим Дмитром Вікторовичем , 
на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Диби О. В.
від 30 листопада 2023 року
у цивільній справі № 756/572/23 Оболонського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення заборгованості за договором між батьками про сплату аліментів 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2023 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук В. Г. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Подання мотивоване тим, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 756/572/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором про визначення розміру аліментів та порядку їх виплати від 05 серпня 2021 року в розмірі 951 872,53 грн, з яких: основна сума боргу - 874 517,00 грн, інфляційні втрати - 74 362,93 грн та пеня - 2 992,60 грн.
Приватний виконавець вказував, що станом на день звернення до суду із поданням боржник ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим документом.
Станом на 13 листопада 2023 року у боржника недостатньо коштів для погашення боргу в повному обсязі. Іншого майна (коштів), на яке можна звернути стягнення не виявлено, крім транспортного засобу, заходи щодо розшуку якого виявилися безрезультатними.
У процесі виконання приватним виконавцем було виявлено майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме земельну ділянку, кадастровий номер 3222484200:03:002:0059, загальною площею 0,0932 га, що знаходиться в селі Малютянка Києво-Святошинського району Київської області.
На підставі викладеного, враховуючи факт невиконання рішення суду, приватний виконавець просив звернути стягнення на земельну ділянку, кадастровий номер 3222484200:03:002:0059, загальною площею 0,0932 га, що знаходиться в селі Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, та фактично належить боржнику ОСОБА_2 , проте не зареєстрована у встановленому законом порядку.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Так, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року, подання приватного виконавця Пилипчука В. Г. задоволено.
На виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за виконавчим листом № 756/572/23, виданим 11 серпня 2023 року Оболонським районним судом м. Києва, звернуто стягнення на належну боржнику ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер 3222484200:03:002:0059, загальною площею 0,0932 га, що знаходиться в селі Малютянка Києво-Святошинського району Київської області.
Постановою від 17 січня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Бузанов Д.В., просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосуванням норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що примусовому виконанню підлягають лише рішення суду, які набрали законної сили, а отже подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, не підлягає задоволенню і є передчасним.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які посвідчують особу приватного виконавця, а подання не містить відомостей про номер, дату видачі посвідчення, яке підтверджує повноваження приватного виконавця.
Вказує, що не зрозуміло, яким чином судом встановлено, що документи надійшли саме від приватного виконавця, а також незрозумілою є сама форма подання, оскільки в ньому зазначено, що це клопотання/заява, а не подання. Крім того, матеріали справи не містять протоколу перевірки електронного-цифрового підпису, здійсненого приватним виконавцем.
Зазначає також, що подання не містить достатньо доказів, підтверджуючих неможливість виконати рішення суду в примусовому порядку за рахунок іншого майна боржника. В поданні вказується про наявність транспортного засобу у власності боржника, однак доказів звернення до правоохоронних органів з метою розшуку транспортного засобу та відповіді від правоохоронних органів щодо неможливості розшукати або про початок розшуку до подання не додається.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Коваль М. С., в інтересах ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Бузанов Д. В., в інтересах ОСОБА_2 , підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Приватний виконавець Пилипчук В. Г. та адвокат Коваль М. С., в інтересах ОСОБА_1 , проти апеляційної скарги заперечили, посилаючись на безпідставність її доводів, вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Коваль М. С., в інтересах ОСОБА_1 , адвоката Бузанова Д. В., в інтересах ОСОБА_2 , приватного виконавця Пилипчука В. Г., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву до неї, колегія суддів виходить з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про визначення розміру аліментів та порядку їх виплати від 05.08.2021 в розмірі 951 872,53 грн, з яких: основна сума боргу в розмірі 874 517,00 грн, інфляційні втрати - 74 362,93 грн та пеня - 2 992,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 9 518,72 грн.
11 серпня 2023 року на виконання вказаного заочного рішення суду видано виконавчий лист № 756/572/23, який 14.08.2023 пред`явлено стягувачем до виконання.
Постановою приватного виконавця Пилипчука В. Г. від 14.08.2023 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 756/572/23.
Того ж дня постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В. Г. визначено до стягнення основну винагороду приватного виконавця, накладено арешт на грошові кошти боржника.
15 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком В. Г. накладено арешт на все майно належне боржнику.
З огляду на вчинені запити приватним виконавцем, з метою виявлення грошових коштів та майна належних боржнику, та отримані на них відповіді, у боржника недостатньо коштів для погашення боргу в повному обсязі, іншого майна (коштів), на яке можна звернути стягнення не виявлено, крім транспортного засобу, заходи щодо розшуку якого виявилися безрезультатними.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 09.02.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М., боржник ОСОБА_2 придбав земельну ділянку кадастровий номер 3222484200:03:002:0059, загальною площею 0,0932 га, що знаходиться в селі Малютянка Києво-Святошинського району Київської області.
Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 700117 від 12.03.2010 видано на ім`я ОСОБА_5 .
Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник має заборгованість та є власником нерухомого майна, яке не зареєстроване в установленому законом порядку. Станом на день розгляду справи грошове зобов`язання боржника не виконане, грошові кошти не сплачені, борг не погашено, а іншого нерухомого та рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, за боржником у встановленому законом порядку не значиться. У зв`язку з викладеним суд зробив висновок про обґрунтованість вимог приватного виконавця щодо звернення стягнення на земельну ділянку для подальшого погашення заборгованості боржника.
Колегія суддів погоджується із таким висновком з наступних підстав.
Згідно з частиною 10 статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частини 2 статті 48 Закону ).
Згідно з частини 5 статті 48 Закону, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 53 Закону виконавець має право стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно, що належать боржнику від інших осіб. Після надходження відомостей про наявність боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає і реалізує в установленому цим Законом порядку.
Згідно з положеннями статті 50 Закону, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється в разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме маймо боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Звертаючись до суду з поданням приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пилипчук В.Г. зазначав, що ним у порядку виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» вживалися визначні законом заходи для виконання рішення суду, а саме: були винесені постанова про арешт коштів боржника в банківських установах та постанова про арешт майна боржника, проте, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у боржника відсутнє зареєстроване на праві власності майно.
Отже приватним виконавцем було вжито всі передбачені законодавством заходи для виконання рішення суду, проте такі дії не призвели до задоволення вимог стягувача та виконання рішення суду. 
На вимогу приватного виконавця по виконанню виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14.08.2023 Київським обласним державним нотаріальним архівом надано копію Договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного 09.02.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М., з якого встановлено, що боржник ОСОБА_2 придбав земельну ділянку кадастровий номер 3222484200:03:002:0059, загальною площею 0,0932 га, що знаходиться в селі Малютянка Києво-Святошинського району Київської області.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд, не звернув уваги на те, що до 01 січня 2013 року право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 цього Кодексу - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Про необхідність державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 лютого 2012 року, який укладено між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , як правочину зазначено й у його змісті (т. 1, а. с. 171), про те таких обставин апеляційний суд не з`ясував, тому передчасно вважав, що земельна ділянка загальною площею 0,0932 га, кадастровий номер 3222484200:03:002:0059, фактично належить ОСОБА_2 .
Перевіряючи обставини здійснення реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 3222484200:03:002:0059, загальною площею 0,0932 га, що знаходиться в селі Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до стаття 126 Земельного кодексу, у редакції Закону України від 05.03.2009 № 1066-VI, що діяла на час набуття укладання вказаного вище договору, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. 
Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою (п. «а»).
При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. 
На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. 
Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. 
Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 05.03.2009 № 1066-VI, до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки. 
Діючий на той самий час Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 № 439 , й встановлював процедуру здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж та цільового призначення, на державному акті на право приватної власності на землю, державному акті на право власності на землю, державному акті на право власності на земельну ділянку (далі - державний акт). 
Відповідно до пунктів 2-4 вказаного Порядку Відмітка про перехід права власності на земельну ділянку здійснюється на сторінках державного акта, де знаходиться план зовнішніх меж земельної ділянки, план меж земельної ділянки, починаючи з верхнього лівого кута зверху вниз, зліва направо. 
Нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ за наявності витягу з Поземельної книги проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку відповідного змісту. 
Територіальний орган Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї відповідного змісту.
Стаття 334 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило щодо моменту виникнення права власності на нерухоме майно за договором, пов`язуючи його з державною реєстрацією самого договору. Натомість, стаття 126 Земельного кодексу України (в редакції від 05.03.2009 № 1066-VI) спеціально регулює питання виникнення права власності саме на земельну ділянку.
Таким чином, у період до 1 січня 2013 року, незважаючи на загальне правило Цивільного кодексу про момент виникнення права власності на нерухомість з моменту реєстрації договору, для земельних ділянок діяли спеціальні норми Земельного кодексу, які пов`язували виникнення права власності з державною реєстрацією самої земельної ділянки (через процедуру відмітки на державному акті) на підставі відповідного цивільно-правового договору.
Положення статті 126 Земельного кодексу України є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України у питанні моменту виникнення права власності на земельну ділянку у період до 1 січня 2013 року, зокрема при відчуженні земельної ділянки на підставі цивільно-правового договору.  
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 09.02.2012, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М., боржник ОСОБА_2 придбав земельну ділянку загальною площею 0,0932 га, кадастровий номер 3222484200:03:002:0059, що знаходиться в селі Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. 
Договір зареєстрований в державному реєстрі правочинів 09.02.2012, номер витягу з державного реєстру правочинів № 10996369 від 09.02.2012 (т. 1 а. с. 170-171, т. 3 а.с. 177).
Державний акт серії ЯК № 700117 від 12.03.2010 року на право власності на зазначену земельну ділянку видано на ім`я ОСОБА_5 .
На державному акті про право власності на земельну ділянку № 3222484200:03:002:0059, зокрема на плані меж земельної ділянки (т. 1, а. с. 172), міститься запис з печаткою наступного змісту: «Мною, Михальченко М.М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 09.02.2012 за реєстровим №502 посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_2 . 
Відмітка територіального органу Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки про перехід права власності на земельну ділянку та реєстрацію права власності на неї за ОСОБА_2 на державному акті  ЯК № 700117 від 12.03.2010 року відсутня.
Таким чином, не зважаючи на реєстрацію договору купівлі продажу у державному реєстрі правочинів, державна реєстрація земельної ділянки, у встановленому на час її набуття законодавством порядку, боржником ОСОБА_2 не була здійснена, що мало наслідком невнесення відповідних відомостей до Державного земельного кадаструта відсутність відомостей щодо такого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на даний час.
Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність визначених ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 ст. 440 ЦПК України підстав для задоволення подання приватного виконавця та надання йому дозволу на звернення стягнення на вказане майно боржника.
Доводи апеляційної скарги про те, що подання не містить достатньо доказів, що за рахунок іншого майна, право на яке зареєстровано за боржником не можливо виконати рішення суду в примусовому порядку, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки, будучи належним чином повідомленим про існування відкритого виконавчого провадження боржник не надав приватному виконавцю інформації стосовно належного йому на праві власності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення заборгованості за виконавчим листом та не скористався своїм правом, передбаченим ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не запропонував види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Крім того, вказана норма Закону визначає, що черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять відомостей, які посвідчують особу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В. Г. та подання не містить відомостей, що посвідчують повноваження приватного виконавця, який уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень - є безпідставними, адже приватний виконавець є фізичною особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом, а нормами ст. 175, 177 ЦПК України не передбачено долучення до подання документа, що посвідчує особу заявника.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що дані приватних виконавців (виконавчий округ, чинність та номер посвідчення, дата видачі посвідчення, адреса офісу, дата рішення про надання права на здійснення діяльності, помічники та дата внесення до реєстру), зокрема приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчук В. Г., можливо перевірити у Єдиному реєстрі приватних виконавців України у вільному доступі.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі суду, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником Бузановим Дмитром Вікторовичем , залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений  28 квітня 2025 року. 
 
Судді:                                                                                                                  Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                            Т. О. Писана 
 
                                                                                                                            Д. Р. Гаращенко