ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року	Львів	Справа № 140/33941/23 пров. № А/857/20177/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача:                                                  Судової-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                                        Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 140/33941/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство оборони України про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя у І інстанції – Волдінер Ф.А.,
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Луцьк, 
дата складення повного тексту рішення – не зазначено,

                                                      В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся у Волинський окружний адміністративний суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення та додаткової винагороди у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення та грошового забезпечення - додаткової грошової винагороди за період з 07 вересня 2022 року по 13 жовтня 2023 року відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включених осіб, зазначених пункті Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як особі, що входить до числа тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 включити ОСОБА_1 до списку осіб, що входять до переліку осіб, зазначених Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень та здійснити нарахування виплат додаткової винагороди ОСОБА_1 з розрахунку 100 000 грн. пропорційно розрахунку на місяць у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення - додаткової грошової винагороди за 07.09.2022 по 13.10.2023 як особі, що входить до переліку осіб з числа тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно не нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, визначена Кабінету Міністрів України від 28.02.22 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану», у зв`язку з отриманням позивачем поранення пов`язаного з захистом Батьківщини, факту перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за період з 17.10.22 р. до 20.07.23 р. (по дату звернення). Зазначене підтверджується наданими до суду медичними документами, у тому числі висновками військово-лікарської комісії.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні (з дати поранення) та перебуванні у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за періоди з 07.09.2022 по 19.02.2023, 22.04.2023 по 02.05.2023 та з 07.09.2023 по 04.10.2023.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за періоди з 07.09.2022 по 19.02.2023, 22.04.2023 по 02.05.2023 та з 07.09.2023 по 04.10.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції на доводи Відповідача не звернув уваги, не здійснив детального дослідження медичних документів позивача, не вірно застосував вимоги Постанови №168 щодо підстав виплати додаткової винагороди військовослужбовцям після отриманого поранення та перебування у відпустці саме після важкого поранення, що привело до прийняття завідомо незаконного рішення суду, яке підлягає негайному скасуванню судом апеляційної інстанції.
Зазначає, що отримання відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець має бути оглянутим ВЛК, після чого комісією приймається постанова наступного змісту: «Потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на ___ календарних днів». Інших підстав для надання такої відпустки чинними нормативно-правовими актами не передбачено. 
Крім цього, звертає увагу, що в січні 2023 року до Постанови №168 були внесені зміни, якими виплата додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн – здійснюється тільки військовослужбовцям, які приймають безпосередню участь в бойових діях та 30 000 грн – військовослужбовцям, які перебувають у зоні проведення бойових дій.
Просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі №140/33941/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 скасувати в частині задоволення позовних вимог та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що форма та зміст довідки ВЛК, про яку зазначає скаржник, встановлена додатком 4 до Положення №402, де вказано, що встановленою формою довідки ВЛК не передбачено зазначення в ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми, а тому апеляційна скарга маж ряд суперечностей.
Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року без змін. 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 21.06.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69 призваний у Збройні Сили України по мобілізації.
Під час виконання бойового завдання в складі підрозділу в/ч НОМЕР_1 , в районі населеного пункту АДРЕСА_1 внаслідок артилерійського обстрілу 07.09.2022 ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого стегна по задній поверхні, осколкове сліпе поранення нижньої третини лівої гомілки по задній поверхні, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26.09.2022 №1382. Також був невідкладно евакуйований, що підтверджується Довідкою форми 100 про невідкладну допомогу №1456/35, виданою ПХГО м. Добропілля.
З 08 по 09 вересня 2022 позивач, у зв`язку з одержаною травмою, перебував на стаціонарному лікуванні з заключним діагнозом: «відкрита рана гомілки, ділянка не уточнена ВОСП н/3 лівою гомілки з ушкодженням ахіллового сухожилка. ВОСП лівого стегна. Стороннє тіло», що підтверджується Випискою з медичної карти Стаціонарного хворого №11219 МКЛ-16 м. Дніпро.
Із Виписного (перевідного) епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №12291 Військово - медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів вбачається, що позивач з 10 по 15 вересня 2022 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з операцією 12.09.2022: «ПХО вогнепальних ран лівих стегна та гомілки, шов лівого ахілового сухожилля, накладення ранніх вторинних швів».
З 15 по 20 вересня 2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , що підтверджується Виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №2478/460.
20.09.2022 позивачеві проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_2 та встановлено наступний причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Стан після операцій: (07.09.2022) первинної хірургічної обробки рани лівої гомілки, (12.09.2022) повторної хірургічної обробки вогнепальний ран лівого стегна та гомілки, шов лівого ахіллового сухожилля, накладення ранніх вторинних швів з приводу вогнепальних сліпих осколкових поранень (07.09.2022) лівого стегна та гомілки з ушкодженням ахіллового сухожилля та наявністю сторонніх тіл, з тимчасовим порушенням функції лівої нижньої кінцівки. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
З 23 по 26 вересня 2022 року позивачеві, згідно Виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2478/460 здійснювалися перев`язки та зняття швів.
ОСОБА_1 20.10.2022 видано довідку військово-лікарської комісії №4365, згідно якої стан після операції (12.09.2022) ахілопластика зліва з приводу вогнепального розриву ахілового сухожилку (07.09.2022) з тимчасовим порушенням функції. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи – ТДВ – потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
У відповідності до медичної документації (у вигляді зошита), 20.10.2022 позивач був за місцем лікування був оглянутий лікарем та здійснено ПХО рани лівої гомілки з подальшим направленням на консультацію до лікаря травматолога в/ч НОМЕР_3 .
02.11.2022 після огляду травматологом, ОСОБА_2 продовжив лікування шляхом продовження перев`язки з бетадином та 17.11.2022 звернення для заміщення гіпсової іммобілізації.
18.11.2022 позивач прибув з реабілітації та направлений черговим фельдшером до лікаря - травматолога для подальшого лікування.
18.11.2022 позивачеві було проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК в/ч НОМЕР_3 та встановлено, що травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини та рекомендована відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, що підтверджується Довідкою ВЛК №5194 від 18.11.2022.
18.12.2022 ОСОБА_1 по закінченню відпустки, був оглянутий черговим фельдшером та направлений до лікаря - травматолога, що вказується у вищезгаданій медичній документації (у вигляді зошита).
18.12.2022 після огляду лікаря - травматолога, до якого| був направлений попереднім оглядом, позивач був направлений на лікування КНП «Романівська ЦРЛ», що вказується у вищезгаданій медичній документації (у вигляді зошита).
З 18.12.2022 по 09.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Романівська лікарня» Романівської селищної ради Житомирської області, згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3372 та Довідкою №31 від 09.01.2023 про тимчасову непрацездатність особи рядового або начальницького складу, який має військове звання.
10.01.2023 позивач був оглянутий травматологом зі встановленням наступного діагнозу: « Контрактура лівого гомілкоступового суглобу» та направлений у госпіталь ветеранів війни в м. Бердичів, що вказується у вищезгаданій медичній документації (у вигляді зошита).
З 10.01.2023 позивач був госпіталізований до КНП «ГВВ» ЖОР хірургічне відділення, згідно Виписки - епікриз з медичної картки стаціонарного хворого №0175.
Позивач піддавався додатковому лікуванню, у зв`язку з поранням, про що свідчать записи від 23.01.2023 та 01.02.2023 у вищезгаданій медичній документації (у вигляді зошита).
19.01.2023 позивач отримав медичну характеристику, що підтверджує вищеописані обставини та те, що з моменту отримання поранення позивач невідривно та постійно перебував у різних лікувальних закладах у зв`язку з отриманим пораненням.
23.01.2023 позивач отримав направлення №156/в на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до військової служби у ДШВ за підписом командира, в/ч НОМЕР_1 з попереднім діагнозом контрактура лівого г/ступневого суглоба. Стан після ахілопластгіки лівої гомілки.
Отримавши дане направлення, ОСОБА_1 , починаючи з 23.01.2023, відразу невідкладно почав проходити обстеження та медичний огляд, що підтверджується записами лікарів у картці обстеження та медичного огляду та записами у вищезгаданій медичній документації (у вигляді зошита).
01.02.2023 позивач був оглянутий ЛОР за скаргами Позивача на утруднене носове дихання внаслідок неодноразової травми носа під час несення служби.
03.02.2023 позивач був оглянутий терапевтом та неврологом, що підтверджується відповідним записом у вищезгаданій медичній документації (у вигляді зошита).
07.02.2023 позивачеві був проведений огляд гарнізонною ВЛК в/ч НОМЕР_3 від 07.02.2023 за результатом якого одержав Довідку ВЛК №1200 від 07.02.2023 зі змісту якої встановлений наступний діагноз та причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки важкої мінно - вибухової травми (07.09.2022), вогнепального осколкового сліпого поранення лівого стегна по задній поверхні, осколкового сліпого поранення нижньої третини лівої гомілки по задній поверхні, лікованого оперативно (12.09.2022: ахілопластика зліва) у вигляді посттравматичної контрактури лівого гомілковостопного суглобі/ з помірним порушенням функції; зміцнілих рубців в ділянці лівого гомілковостопного суглобу. Порання, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини, (додаток 21).
За результатами вище переліченої медичної документації, 20.02.2023 позивач був направлений для визначення ступеню інвалідності (втрати працездатності в % відношенні). Таким чином, починаючи з 20.02.2023 він проходить MCEK.
З 22.04.2023 по 02.05.2023 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується відпускним квитком №988/6.
29.08.2023 позивач одержав Довідку №1092 про те, що лікувально - діагностичний центр ПП ПВФ «Ацинус» має можливість прийняти його-для надання необхідної медичної допомоги.
01 вересня 2023 позивач отримав направлення №9801 на обстеження та лікування та 07.09.2023 направлення на лікувально - діагностичний центр ПП ПВФ «Ацинус» №11577/med.
Відповідно епікризу 2146 ОСОБА_1 знаходився на обстеженні та лікуванні в лікувально-діагностичному центрі приватного підприємства приватної виробничої фірми «Ацинус» з 08.09.2023 по 04.10.2023.
Вважаючи бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди згідно Постанови №168, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на зазначені докази позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 грн. винагороди з дня отримання травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, протягом строку перебування на лікуванні та знаходженні у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані  діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт  владних повноважень зобов`язаний  діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»).
Згідно з пунктом 1-1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Приписами пункту 1-2 Постанови №168 встановлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Тобто, Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 Постанови №168, у розмірі 100000,00 грн, а саме:
1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Зі змісту наведених норм слідує, що додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.
Так, 07.02.2023 позивачеві був проведений огляд гарнізонною ВЛК в/ч НОМЕР_3 від 07.02.2023 за результатом якого одержав Довідку ВЛК №1200 від 07.02.2023 зі змісту якої встановлений наступний діагноз та причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки важкої мінно - вибухової травми (07.09.2022), вогнепального осколкового сліпого поранення лівого стегна по задній поверхні, осколкового сліпого поранення нижньої третини лівої гомілки по задній поверхні, лікованого оперативно (12.09.2022: ахілопластика зліва) у вигляді посттравматичної контрактури лівого гомілковостопного суглобі/ з помірним порушенням функції; зміцнілих рубців в ділянці лівого гомілковостопного суглобу. Порання, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини
При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 внаслідок такого поранення, перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування у період з 20.02.2023 по 21.04.2023, 03.05.2023 по 06.09.2023 та 05.10.2023 по 13.10.2023, що підтверджується належними доказами.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні (з дати поранення) та перебуванні у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за періоди з 07.09.2022 по 19.02.2023, 22.04.2023 по 02.05.2023 та з 07.09.2023 по 04.10.2023.
Колегія суддів зазначає ,що належним способом захисту для відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за періоди з 07.09.2022 по 19.02.2023, 22.04.2023 по 02.05.2023 та з 07.09.2023 по 04.10.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

                                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 140/33941/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник