ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції:     Горобцова Я.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 травня 2025 року                                                   Справа № 320/27809/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:            Епель О.В., 
суддів:                                    Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі 

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛАРІТІ УКРАЇНА»

до                     Київської митниці

про                     визнання протиправним та скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛАРІТІ УКРАЇНА» (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі - Відповідач), в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100390/2023/000011/2 від 19 липня 2023 року;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100390/2023/000310, Київської митниці.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «СОЛАРІТІ УКРАЇНА» для митного оформлення імпортованого товару надано митниці основні документи, які підтверджують митну вартість товару за ціною контракту, проте відповідачем, протиправно застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів та необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають скасуванню. 
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року позов було задоволено повністю.  
Також судом було стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вказані Відповідачем у повідомленні недоліки не дають підстави для висновку про відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не може бути підставою для витребування у позивача додаткових документів
При цьому, суд дійшов до висновку про те, що надані ТОВ «СОЛАРІТІ УКРАЇНА» разом із МД № 23UA100390709542U9 документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наявність у митниці виключних повноважень щодо здійснення митного контролю та митного оформлення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, контролюючий орган зазначив, що надані Позивачем документи містять розбіжності, не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та надані не в повному обсязі.
При цьому, Апелянт зазначає, що для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки згідно з Інкотермс «FCA - Kladno» (Чехія) декларантом надано договір про надання транспортно-експедиційних послуг, дві довідки про транспортні витрати та рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг, що видані ФОП ОСОБА_1 . Проте, згідно з даними, зазначеними в автотранспортній накладній CMR від 17.07.2023 № б/н, перевізником товарів виступає інша особа. Отже, відбулось залучення третіх осіб.
Крім того, контролюючий орган стверджує, що Позивачем надано дві довідки про транспортні витрати за одним транспортним засобом та маршрутом перевезення, але з різними числовими значеннями, що не підлягають обчисленню та перевірці. Розподіл витрат до митного кордону та після здійснено не пропорційно відстані. В наданій довідні не зазначено суми витрат на навантаження в Кладно, що є окремою складовою митної вартості. Також Апелянт зазначає, що довідки не є фінансовими та/або бухгалтерськими документами, а тому не можуть бути єдиними документами, які підтверджували б витрати на перевезення товарів.
Окрім того, в наданих до митного оформлення документах відсутня інформація, що вказана адреса є адресою продавця (постачальника). Водночас, вибір місця постачання впливає на зобов?язання по завантаженню і розвантаженню товару на даному місці, зокрема, якщо постачання здійснюється в іншому місці, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе. Враховуючи інформацію з наданих декларантом документів, поставка здійснювалась не в приміщенні продавця, а тому він не несе відповідальність за відвантаження товару.
Також Апелянт покликається, що у гр. 9 (а) декларації митної вартості зазначено, що продавець та покупець пов?язані між собою, проте гр. 9 (б) містить інформацію, що зазначений взаємозв?язок між продавцем і покупцем не вплинув на заявлену декларантом митну вартість, при цьому, жодних документів на підтвердження з даного приводу декларантом не надано. Відтак, контролюючий орган стверджує, що має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв?язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
При цьому, Апелянт стверджує, що Позивач надав до суду документи, які не були надані Позивачем до Київської митниці, а саме: заявку - доручення на перевезення вантажу №20230003948 від 14.07.2023, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від №161 від 17.07.2023, платіжну інструкцію №492 від 20.07.2023, експортну декларацію країни відправлення від 17.07.2023№23CZ51000021MZZNA2. 
Для підтвердження правильності своєї позиції, митний орган також посилається зокрема на правові висновки Верховного Суду викладені зокрема в постанові від 31.03.2020 у справі №804/46595/18, від 18.08.2019 у справі №826/19400/15, від 16.04.2019 у справі №804/16271/15, від 22.12.20202 у справі №810/2463/17. 
Окрім того, Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції, в спірному рішенні доводи митниці щодо неспівмірності правничих витрат взагалі не досліджував і виніс рішення без урахування позиції Київської митниці, чим порушив ч. 3 ст. 242 КАС України. 
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 та від 28.01.2025  відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025 та від 24.04.2025 у Позивача було витребувано письмові пояснення щодо різниці вартості транспортних послуг за межами України, зазначеної у рахунку - фактурі №161 від 17.07.2023 та у довідці про транспортні витрати від 18.07.2023 №20230003948.
На виконання зазначених ухвал суду ТОВ «СОЛАРІТІ УКРАЇ
НА» було надано додаткові пояснення у справі, у яких зазначає, що витрати по наданню Позивачу транспортних послуг в межах митної декларації № 23UA100390709542U9 від 19.07.2023 всього склали 72113,26 грн. При цьому, Позивач відзначив, що поставка товару була розбита на дві декларації № 23UA100390709542U9 від 19.07.2023 року та № 23UA100390709543U8 від 19.07.2023р., два пакети документів. Рахунок за транспортні послуги один, і до нього дві довідки.
7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2018 року між ТОВ «СОЛАРІТІ УКРАЇНА», як Покупцем та Компанією «SOLARITY S.R.O.», як Постачальником було укладено Договір поставки товару № 006/18, відповідно до умов якого Компанія «SOLARITY S.R.O.» приймає на себе зобов`язання протягом терміну дії даного договору забезпечити поставку і передачу у власність ТОВ «СОЛАРІТІ УКРАЇНА» товару в асортименті, кількості, комплектності, якості і на умовах, передбачених даним Договором, а ТОВ «СОЛАРІТІ УКРАЇНА» бере на себе зобов`язання своєчасно приймати такий товар та оплачувати його вартість на умовах передбачених договором. Асортимент і загальна кількість товару передбачається сторонами у Інвойсах.
19 липня 2023 року ТОВ «СОЛАРІТІ УКРАЇНА», через свого митного брокера було подано до Київської митниці вантажну митну декларацію № 23UA100390709542U9 (далі також - МД).
Одночасно, з вказаною вище МД декларантом було подано до митного органу перелік документів, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, передбачених ч. 2 статті 53 Митного кодексу України (далі також - МК України), а саме:   
- договір поставки товару від 13 червня 2018 року № 006/18;
-   додаткову угоду № 1.1 від 01 січня 2021 року;
-   додаткову угоду № 4 від 01 липня 2023 року;
-   рахунок-фактуру (інвойс) № 1032300131 від 03 липня 2023 року;
-   рахунок-фактуру (інвойс) № 1032300137 від 14 липня 2023 року;
-   договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 07 жовтня 2022 року № РЛ36-2022/2;
-   рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 161 від 17 липня 2023 року;
-   заявку на перевезення вантажу № 20230003948 від 14 липня 2023 року;
-      автотранспортну накладну СМR від 17 липня 2023 року;
-   довідку про транспортні витрати № 20230003948 від 18 липня 2023 року;
-   договір про надання послуг митного брокера № Т200521 від 20 травня 2021 року;
-   копію експортної декларації країни відправлення № 23СZ51000021МZZNA2 від 17 липня 2023 року.
За наслідками опрацювання наданих документів Київська митниця дійшла до висновку, що вони містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тому, митний орган запропонував декларанту надати додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару шляхом надсилання електронного повідомлення.
Декларант листом від 19 липня 2023 року № 1907 повідомив відповідача про неможливість надання інших додаткових документів.   
На виконання вимог п. 6 статті 54 МК України, Київською митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100390/2023/000310.
Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA100390/2023/000011/2 від 19 липня 2023 року, яким митна вартість товару визначена із застосуванням резервного методу.   
В подальшому відповідачем надано згоду на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, шляхом сплати до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом в повному обсязі, та щодо надання протягом 80 днів з дня випуску товарів відповідних документів для підтвердження заявленої митної вартості.
Не погоджуючись з рішеннями Відповідача, Позивач звернувся з цим позовом до суду.
9. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI (далі - Конвенція), Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У частинах другій, третій, п`ятій статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку №631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.
Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;  у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у   главі 9   цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених   частиною шостою статті 54   цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:  основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями   статей 59   і   60   цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень   частини десятої   цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Висновки суду апеляційної інстанції.
10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст.     53 МК України; 2)     ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методом (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.
11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачем, при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору, було надано повний пакет документів, відповідно до переліку, визначеного частиною 2 статті 53 МК України.
12. Щодо доводів Апелянта про встановлення ним розбіжностей та невідповідностей у поданих Позивачем до митного оформлення документах, колегія суддів зазначає наступне.
13. Так, підставою для прийняття вказаного рішення стало також те, що надані до митного оформлення документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, зокрема, згідно з даними, зазначеними в автотранспортній накладній CMR від 17.07.2023 № б/н, перевізником товарів виступає інша особа. Отже, відбулось залучення третіх осіб.
14. З наданої міжнародної товарно-транспортної накладної від 17.07.2023 №б/н вбачається, що перевезення вантажу pа двома інвойсами 1032300131+1032300137 відбулось автомобільним транспортом д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з пункту відправлення Кladno до м. Київ.
15. З довідки довідки про транспортні витрати № 20230003948 від 18.07.2023, вартість транспортно-експедиційних витрат по перевезенню вантажу автомобілем НОМЕР_4 пр. НОМЕР_3  в межах митної декларації № 23UA100390709542U9 від 19.07.2023, всього склали 72113,26 грн, а саме за межами України 39106,55 грн.
Зазначена довідка також містить відомості про вартість завантажувальних робіт, а тому доводи Апелянта про те, що в довідці не зазначено суми витрат на навантаження є такими, що спростовуються матеріалами справи.
16. На виконання вимог пункту 5 частини дев`ятої статті 58 Митного кодексу України зазначена довідка містить всі необхідні відомості, що стосуються витрат на транспортування вантажу, а саме - відомості про розмір витрат, відомості про маршрут перевезення, включаючи інформацію про пункт митного переходу, відомості про транспортний засіб, в якому здійснювалось перевезення, а також відомості про вагу вантажу.
17. Вказані вище CMR від  17.07.2023 № б/н та надані контролюючому органу довідки про транспортні витрати не містять розбіжностей щодо числових значень витрат на транспортування товару.
18. Крім того, у матеріалах справи наявні копія заявки на перевезення вантажу, рахунку-фактури та актів здачі-приймання наданих послуг та платіжної інструкції, які у сукупності з довідками про транспортні витрати дозволяють колегії суддів стверджувати про відсутність заявлення Позивачем недостовірних відомостей та відсутність у наданих документах розбіжностей. 
19. При цьому, МК України не містить вимог щодо виду документації, якою повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (зокрема, не передбачає, що такими доказами можуть бути виключно фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.
20. Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи Апелянта про те, що Позивачем надано дві довідки про транспортні витрати за одним транспортним засобом та маршрутом перевезення, але з різними числовими значеннями, що не підлягають обчисленню та перевірці, оскільки з матеріалів справи вбачається, що транспортування товару згідно двох декларації № 23UA100390709542U9 від 19.07.2023 року та № 23UA100390709543U8 від 19.07.2023 здійснювалася одним транспортним засобом. Відтак, складено один рахунок за транспортні послуги, і, з метою ідентифікувати конкретні транспортні витрати по кожному товару окремо, складено дві довідки про транспортні витрати, які не суперечать одна одній та виставленому рахунку в цілому.
21. Посилання Апелянта на те, що Позивачем не було надано документів з огляду на які можна було б стверджувати, адреса Kladno є адресою продавця (постачальника), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно п. 2 Додаткової угоди №4, до договору на поставку товару №006/18 від 13.06.2018, яка була надана до митного оформлення, сторони дійшли згоди, що місцем відвантаження товару є склад постачальника за адресою: «A.P. Moller - Maersk GP логістичний парк Кладно, Крочеглавська 1040, Дубі, 272 01 Кладно Чеська Республіка». 
22. Отже, твердження контролюючого органу про те, що поставка здійснювалась не в приміщенні продавця, а тому він не несе відповідальність за відвантаження товару є такими, що засновані на припущенні, з порушенням принципу належного урядування в частині дослідження наданих Позивачем до митного оформлення документів.
23. Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи Апелянта про те, що декларантом не було надано до митного оформлення окремі документи, які підтверджують транспортні витрати. Втім, такі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, позаяк, до митного оформлення Позивачем було надано довідку про транспортні витрати, яка, як зазначалося судом вище, містить всі необхідні відомості, що стосуються витрат на транспортування вантажу.
24. З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що доводи Апелянта про те, що митниці заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, спростовуються з огляду на викладене вище та наявними в матеріалах справи документами, які були надані Відповідачу під час проведення митних процедур.
25. Посилання контролюючого органу на встановлення факту пов`язаності покупця і продавця товару колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначені обставини не були підставою для направлення повідомлення №1003407 та прийняття спірних рішень.
26. Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для витребування у Позивача додаткових документів, визначених ч.3 ст.53 МК України. Отже, Позивачем надано усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту.
27. При цьому, колегія судів зазначає, що митні органи дійсно мають право реалізовувати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в цьому випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.
28. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.
29. Разом з тим, незважаючи на вказані обставини, Апелянтом здійснено коригування заявленої Позивачем митної вартості товарів за резервним методом й відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. 
30. З викладеного вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих Позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.
31. Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
32. Таким чином, документами, наданими Позивачем митному органу при здійсненні митного оформлення товару у їх сукупності, підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.      
33. Отже, Апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого Позивачем товару за основним методом.
34. Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга   статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.
35. Переглядаючи оскаржуване рішення суду  в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Згідно з частин третьої та п`ятої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.
При цьому, колегія суддів відзначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
У постанові об`єднаної      палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої   суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № № 910/9714/22.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що заявлені Позивачем у цій справі витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються наданими ним доказами, серед яких: копії договору про надання правової допомоги №03/08 від 03 серпня 2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 08.08.2023 згідно Договору про надання правової допомоги №03/08 від 03 серпня 2023 року , рахунку на оплату №03/08 від 03.08.2023 та платіжної інструкції №542 від 04.08.2023 на суму 10000,00 грн.
У апеляційній скарзі Київська митниця зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні доводи митниці щодо неспівмірності правничих витрат взагалі не досліджував і виніс рішення без урахування позиції Апелянта, чим порушив ч. 3 ст. 242 КАС України. 
У контексті зазначених доводів, колегія суддів зазначає, що у відзиві на позовну заяву представник Київської митниці просив врахувати позицію митниці щодо зменшення заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу при ухваленні рішення. При цьому, Відповідач посилався на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги входить до предмета доказування у справі. Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.
Також контролюючий орган посилався на положення ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та на висновки Конституційного Суду України про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості  та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. 
Митниця зазначає, що з огляду на надані Позивачем документи, незначну складність адміністративної справи, розгляд справи у порядку спрощеного провадження, обсяг та зміст позовної заяви, Київська митниця вважає за доцільне зменшити заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за підготовку позову та його подання до суду, в тому числі, збирання доказів.
Окремо Відповідач відзначав, що такі види послуг Адвоката, як: ознайомлення з рішенням Київської митниці про коригування митної вартості товарів, юридичний аналіз підстав його прийняття та формування правової позиції щодо його оскарження в судовому порядку; формування переліку доказів, необхідних для підготовки позовної заяви Клієнта про визнання протиправним та скасування рішення, їх збір; підготовка позовної заяви Клієнта до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання та подання до суду документів по справі (позовної заяви та відповіді на відзив).
На думку митниці, вказані дії є єдиним процесом опрацювання та підготовки поговної заяви та письмових доказів до позовної заяви, необхідних для обгрунтування правової позиції позивача у справі.
Аналізуючи доводи Апелянта, колегія суддів відзначає, що згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 03.08.2023, зазначені вище види послуг не  визначені як окрема складова виконаних адвокатом робіт, а тому таке посилання Київської митниці не спростовує висновків суду першої інстанції
Крім того, апеляційний суд вважає помилковим посилання Київської митниці на положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки станом на момент виникнення спірних правовідносин він втратив чинність    на підставі Закону   № 2147-VIII від 03.10.2017.
Разом з тим, проаналізувавши обсяг та складність наданих послуг, виконаних робіт та справи загалом, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належними доказами у справі, а стягнутий судом першої інстанції з Відповідача на користь Позивача  у розмірі 10000, 00 грн є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи, обсягом процесуальних документів, складених адвокатом, обсягом наданої Позивачу правничої допомоги під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції.
36. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", відповідно до якої "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".
37. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
38. Таким чином, апеляційна скарга Київської митниці підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року - без змін.
39. Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено  29 травня  2025  року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Епель

Судді:                                                                                          О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев