ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року	Львів	Справа № 163/192/25 пров. № А/857/10404/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Курильця А.Р., Онишкевича Т.В.,
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до  Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року (суддя Шеремета С.А, м.Любомль, повний текст складено 4 березня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАД від 11.01.2025 №984613 (далі Постанова), а провадження по справі закрити.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги вказує, що  відповідачем на надано жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої   статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем докази на підтвердження правомірності оскарженої позивачем Постанови є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73, 75, 76 КАС.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що згідно з Постановою, 11.01.2025 на автодорозі Тернопіль-Рава-Руська-Львів позивач керував транспортним засобом HYUNDAY IX35 державний номерний знак НОМЕР_1 (далі ТЗ) та в порушення пункту 14.6 «в» «Правилами дорожнього руху», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР), здійснив обгін на пішохідному переході.
У зв`язку з наведеним, позивача визнано винуватим у вчиненні правопорушення за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається ПДР.
З метою забезпечення безпеки пішоходів на пішохідних переходах і гарантування їхніх прав на переважний рух пішохідним переходом (ст. 17 «Про дорожній рух») заборонений обгін ближче ніж за 50 м. до пішохідного переходу у населеному пункті і за 100 м за його межами.
Аналогічна норма передбачена підпунктом «в» пункту 14.6 ПДР.
Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами.
Дорожній знак «Пішохідний перехід» інформує учасників дорожнього руху про наближення до місця, де може здійснюватися нерегульований перехід проїзної частини пішоходами. Наближаючись до таких пішохідних переходів, водії зобов`язані знизити швидкість руху свого транспортного засобу, а в разі створення перешкоди або небезпеки для руху пішоходів зупинитися перед пішохідним переходом згідно з пунктом 18.1 цих Правил дорожнього руху.
Частиною другою статті 122 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. 
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з статтею 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС).
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показниками технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Згідно з Постановою, позивач, керуючи ТЗ, здійснив обгін на пішохідному переході.
Відповідно до пункту 14.6 ПДР, обгін безпосередньо перед і на пішохідних переходах заборонено, оскільки такі ділянки характеризуються підвищеною небезпекою для всіх учасників дорожнього руху.
Дорожня обстановка, яка включає сукупність факторів, такі як дорожні умови, наявність перешкод, інтенсивність руху, дорожню розмітку, знаки, світлофори, повинна обов`язково враховуватись водієм при виборі траєкторії руху та здійсненні будь-яких маневрів. У даному випадку, обставини не дозволяли безпечно здійснити обгін, проте позивач проігнорував ці вимоги та порушив ПДР, виконавши обгін у зоні пішохідного переходу.
На підтвердження правомірності оскарженої Постанови відповідачем до відзиву на позовну заяву надано відеозаписи з нагрудних камер поліцейських з місця події.
Зі змісту вказаних відеозаписів та наданих позивачем пояснень в ході розгляду справи вбачається, що останній не заперечував вини у вчиненому адміністративному правопорушенні, натомість вказував на відсутність відеофіксації вчиненого, що свідчить про те, що був обізнаний про cуть правопорушення, у вчиненні якого його було викрито, однак сподівався на уникнення відповідальності.
При цьому позивач не надав жодних доказів, які б спростовували порушення ним підпункту «в» пункту 14.6 ПДР або підтверджували протиправність дій відповідача.
Слід зазначити і те, що під час здійснення обгону в автомобілі позивача перебувала інша особа, яка під час фіксації подій працівниками поліції не надала жодних спростувань або пояснень, що заперечували б факт вчинення обгону біля пішохідного переходу позивачем.
Апеляційний суд також враховує агресивну поведінку позивача, що демонструвала зневажливе ставлення до представників правоохоронного органу, заперечення факту свого перебування за кермом транспортного засобу, відмову надавати документи на законну вимогу працівників поліції, намагання затягнути розгляд cправи. На переконання суду, зазначена поведінка є свідченням наміру уникнути відповідальності за вчинене, а не способом реалізації права на захист у спосіб, передбачений законодавством.
Як слідує з оскаржуваної Постанови, така складена повноважною особою, за формою та змістом відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Зі змісту досліджених судом відеозаписів вбачається, що належно проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача по суті: позивачу було роз`яснено суть вчиненого ним правопорушення, представлено відеозапис із реєстратора, ознайомлено з правами та обов`язками, передбаченими статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.
Покликання позивача на порушення процедури складання постанови або недотримання порядку розгляду справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні належні, достовірні та достатні фактичні дані, які в сукупності підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП.
Позивачем в обґрунтування своїх доводів не надано доказів, які б спростовували факт вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення, відтак апеляційний суд дійшов до висновку про правомірність оскаржуваної Постанови та відсутність підстав для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 27 лютого 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Cуддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 15 травня 2025 року.