ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5234/25	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/212/25 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - ч.4 ст. 121 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
за участю ОСОБА_1 , адвоката Гнат Н.А., 
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гнат Н.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року,
ВСТАНОВИЛА:
       Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців та стягнуто судовий збір.
Згідно з постановою суду, 04 березня 2025 року о 22:20 год. в м.Тернополі по вул.Степана Будного,4А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив вимоги п. 31.4.3 (в) Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення повторно протягом року, за що притягнутий до відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Суд, в обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП зазначив, що його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 04 березня 2025 року серії ЕПР1 №262335, рапортом поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Висоцького М. від 04 березня 2025 року, копією постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121 КУпАП, довідками старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в Тернопільській області Вихаванець І. від 05 березня 2025 року, з яких убачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

       Не погоджуючись з постановою суду адвокат Гнат Н.А. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 19.03.2025 року, а провадження по справі закрити.
Вказує, що постанова є незаконною, необґрунтованою, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не досліджувались ні пояснення апелянта, що надавались працівникам поліції, ні відеодокази правопорушення.
Посилається на те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом”, так як не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Наголошує, що наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності і якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності, а всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Апелянт вказує, що відповідно до відеозапису, водій зазначав поліцейським, що саме під час руху в транспортному засобі перестала горіти фара в режимі ближнього світла, так як перед початком руху було проведено огляд транспортного засобу відповідальною особою підприємства та не виявлено поломки фар. Наголошував, що рухається до найближчого СТО для ремонту.
Окрім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження даної постанови, оскільки з копію постанови суду ОСОБА_1 ознайомився 20.03.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Гнат Н.А., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП убачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ, як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 121 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового керування, рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), має інші технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, заборонено його експлуатувати, а також якщо транспорт переобладнано з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Згідно п.п. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху України, порушення якого ОСОБА_1 поставлено за провину, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема щодо зовнішніх світлових приладів - коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.
Разом з цим, відповідно до п. 31.5 ПДР, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, (зокрема не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла) водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав неправильну юридичну оцінку фактичним даним, які містяться в матеріалах справи, та які були предметом розгляду в суді першої інстанції, що потягло за собою необґрунтоване притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04 березня 2025 року серії ЕПР1 №262335- 04.03.2025 року о 22 год. 20 хв. в м. Тернополі по вул. Степана Будного, 4А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3.в. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 121 КУпАП, оскільки правопорушення вчинене повторно протягом року (ч.1 ст. 121 КУпАП, постанова від 16.09.2024 року). 
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 із суттю адміністративного правопорушення не погодився. 
З відеозапису, який міститься у матеріалах справи убачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб з непрацюючою лівою фарою (лампою) в темну пору доби. Даним транспортним засобом керував ОСОБА_1 , якому працівник поліції повідомив про технічну несправність, а саме: не горить ліва фара (лампа) в режимі ближнього світла. 
Як стверджує відеозапис ОСОБА_1 пояснив, що перед виїздом пересвідчився у справності автомобіля, вказував поліцейським, що перед початком руху, тобто виїзду з підприємства, відповідальною особою проведено огляд транспортного засобу та не виявлено поломки фар. Вказав, що вказана поломка виникла безпосередньо під час руху, тому він для заміни лампи ближнього світла фар рухається до місця стоянки чи ремонту автомобіля, щоб усунути дану поломку. 
Аналізуючи докази у справі, апеляційний суд приходить до висновку, що у справі немає об`єктивних даних, що ОСОБА_1 , достовірно знаючи про технічну несправність, визначену п.31.4.3. «в» ПДР, (не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла) почав рух та після виявлення несправності не намагався усунути її на місці або ж рухався далі до місця стоянки чи ремонту без дотримання запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 та 9.11 ПДР України, що у даному випадку передбачено п. 31.5 цих Правил.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що у діях ОСОБА_1 з об`єктивної та суб`єктивної сторони відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, оскільки він міг і мав право, після виявлення поломки замінити лампу ближнього світла фар або рухатись далі до місця стоянки чи ремонту дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України, що у даному випадку передбачено п.31.5 ПДР України.
Зокрема, пунктом 31.5 ПДР України встановлено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо — рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він перед виїздом пересвідчився у справності автомобіля, залишилися неспростованими, як працівниками поліції так і судом першої інстанції.
За таких обставин, не дотримання судом першої інстанції принципу всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин кожної справи (ст. 245 КУпАП), призвело до помилкового та передчасного висновку про наявність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, а тому постанову суду першої інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах цієї справи.
Враховуючи наведене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Також, враховуючи, що ОСОБА_1 участі у судовому засіданні суду першої інстанції не брав та з копію постанови суду ознайомився 20.03.2025 року, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.
       На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИЛА: 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу адвоката Гнат Н.А. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців і стягнуто судовий збір - скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає
       Суддя