ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4633/25 Справа № 182/4142/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду  Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Зазначає, що постановивши оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про його неодноразову неявку без повідомлення причин, оскільки він подав відповідні клопотання про витребування доказів для призначення експертизи, отримавши ці докази, суд би мав призначити посмертну судову психіатричну експертизу, оскільки у даному випадку її призначення є обов`язковим з метою встановлення психічного стану особи на момент здійснення оспорюваного правочину, також, в Україні оголошено воєнний стан і він є військовослужбовцем, який після поранення опікується питанням соціального забезпечення, що також є поважним і істотним у даному випадку.
Крім того, він виявляє свою волю до розгляду справи, по якій у підготовчому провадженні слід було призначити експертизу, про призначення якої він ставив питання перед судом. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. Зазначає, що 14.01.2025 року позивач в судове засідання знову (в четвертий раз) не з`явився, клопотань та заяв не подав. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд самостійно (без відповідного клопотання) мав би призначити посмертну судову психіатричну експертизу, що є помилковою та безпідставною думкою позивача.
Крім того, клопотання про призначення експертизи по справі для встановлення психічного стану особи позивач не заявляв, отже, у суду не було підстав для призначення експертизи з власної ініціативи. Таким чином, доводи апеляційної скарги не доводять порушення судом норм процесуального права щодо не призначення судом експертизи.
Про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлений належним чином, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки (а.с.157).
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивач 10.04.2024 року, 16.07.2024 року, 02.09.2024 року, 14.01.2025 року в судове засідання  не з`явився,  про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на адресу його реєстрації, зазначену ним в позові, судових повісток з рекомендованим повідомленням, які ОСОБА_1 отримав особисто, про що свідчать поштові повідомлення. Крім того позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений ним в позові. Згідно довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber», ОСОБА_1 отримав смс-повідомлення 10.04.2024 року о 13:16 год., 16.07.2024 року о 17:18 год., та 11.09.2024 о 9:00 год. Таким чином, позивач тривалий час інтересу щодо розгляду справи не проявляє, причини неявки в судові засідання не повідомляє, заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надав.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи із зазначеним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 22 серпня 2023 року.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року витребувано у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дхіман (Маєвська) О.Ю. матеріали нотаріальної справи по укладенню спадкового договору від 27.09.2010 року між спадкодавцем ОСОБА_3 та її сином (відповідачем) ОСОБА_2 , а також витребувано у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Чубенко І.С. копії свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , по спадковій справі №176/2019 року.
10.01.2024 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів по справі від Комунального закладу «Нікопольська лікарня» Покровської сільської ради»; індивідуальні картки стаціонарного хворого, заведені на ім`я ОСОБА_3 за період часу з 22.08.2006 року по 13.09.2006 року та з вересня 2009 року по листопад 2009 року; амбулаторну картку на її ім`я; від Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 4» ДОР» - відомості про те, чи перебувала ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та/або зверталась до нього за лікувальною допомогою.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2024 року заявлене клопотання задоволено, відповідні документи витребувані, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до отримання відповідних доказів судом.
Позивач 10.04.2024 року, 16.07.2024 року, 02.09.2024 року, 14.01.2025 року в судове засідання  не з`явився,  про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на адресу його реєстрації, зазначену ним в позові, судових повісток з рекомендованим повідомленням, які ОСОБА_1 отримав особисто, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.113,117,125). Крім того позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений ним в позові. Згідно довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber», ОСОБА_1 отримав смс-повідомлення 10.04.2024 року о 13:16 год. (а.с.110), 16.07.2024 року о 17:18 год. (а.с.116), та 11.09.2024 о 9:00 год. (а.с.124).
Відповідно до п. 3 ч. 1ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (частина дев`ята статті 128 ЦПК України).
Згідно з ч.13 ст. 128 цього Кодексу за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Як зазначалось вище та встановлено судом першої інстанції позивач був обізнаний про розгляд справи, призначений на 10.04.2024 року, 16.07.2024 року, 02.09.2024 року та 14.01.2025
року, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про направлення повісток, які ОСОБА_1 отримав особисто, довідки про доставку повісток у вигляді СМС на відповідні дати.
Доводи про те, що суд самостійно (без відповідного клопотання) мав би призначити посмертну судову психіатричну експертизу, є безпідставними. 
Стаття 105 ЦПК України визначає, що призначення експертизи судом при необхідності встановлення психічного стану особи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін.
Клопотання про призначення експертизи по справі для встановлення психічного стану особи позивач не заявляв, отже, у суду не було підстав для призначення експертизи з власної ініціативи.
Крім того, позивач не надав до апеляційної скарги доказів того, що він є військовослужбовцем, як він посилається в тексті апеляційної скарги, та не навів жодної обставини, яка йому перешкоджала з`явитися до суду першої інстанції після отримання ним повісток про виклик до суду.
Судом першої інстанції надано належну оцінку процесуальній поведінці позивача, вжито усіх необхідних заходів для надання йому достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною п`ятою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності (в разі визнання явки позивача обов`язковою).
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 910/16978/19 щодо застосування подібної за змістом норми права.
Крім того, у разі неможливості з`явитись у судове засідання позивач міг скористатись правом участі у судовому засіданні в режимі відео конференції у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц та від 18 січня 2022 року у справі № 369/3184/19.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.
Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 10 січня 2024 року у справі № 456/1278/20, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.
Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, від 16 серпня 2022 року у справі № 128/2557/19, від 31 травня 2023 року у справі № 693/1116/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 686/15042/20.
Із матеріалів справи вбачається, що судові засідання були призначені судом на 11.01.2024, 10.04.2024 року, 16.07.2024 року, 09.09.2024 року, 14.01.2025 року. В зазначені судові засідання ані позивач, ані його представник не з`явилися.
Заявник із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи. У разі відсутності обставин непереборної сили, ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу судового провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.
Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (пункти 135-139). 
З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги позивача не має.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368,  375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 травня 2025 року.

Судді: