КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                           Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/585/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                               Справа № 372/4902/21
 
02 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Левенця Б.Б.
при секретарі             - Уляницькій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кравченка М.В., у цивільній справі  за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа:  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 04липня 2020 року, приблизно о 06 годині 10 хвилин, у Київській області на а/д Н-01 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «FIAT» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року встановлено вину відповідача ОСОБА_1 у настанні вищевказаного ДТП та притягнуто до відповідальності до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі                       27 058 грн 45 коп. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, послуги якого складають 2 200 грн. 00 коп. 
Посилаючись на викладені обставини, позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України просило суд стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 29 258 грн 45 коп, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,  ОСОБА_2 (а.с. 157).
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа:  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (банківські реквізити: р/р IBAN: НОМЕР_4 в АТ Укрексімбанку, м. Київ, код ЄДРПОУ: 21647131, місцезнаходження: місто Київ, бульвар Русаніський, 8) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29 258 грн 45 коп, судові витрати в розмірі 2 270 грн 00 коп, а всього 31 528 грн 45 коп.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим що, ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з  ОСОБА_1 а грошових коштів в порядку регресу, суд першої інстанції помилково прийняв до уваги Звіт автотоварознавчого дослідження від 16.09.2020 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 склала 41 185,15 грн, незважаючи на те, що вищезазначений звіт є лише попереднім оціночним документом та не встановлює реальну вартість завданих збитків,  та не застосував до спірних правовідносин положення ст. 688 ЦК України, що призвело до прийняття помилкового рішення про задоволення позовних вимог МТСБУ про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі, який був розрахований позивачем на підставі попереднього оціночного документа.
Таким чином, на переконання сторони відповідача, позивачем МТСБУ не надано  суду достатніх та допустимих доказів, які підтверджують, що вартість завданих постраждалій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків становить                  41 185, 15 грн, а сума страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності фізичних осіб», має складати - 27 058 грн. 45 коп.
З метою встановлення дійсних обставин справи він 18 серпня 2023 року звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі №372/4902/21 судової автотоварознавчої експертизи.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08 вересня 2023 року, незважаючи на його незгоду із розміром реальних збитків, які були завдані потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди стороні, всупереч правового висновку Верховного Суду №924/675/17, судом у задоволенні його клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи було відмовлено.
Відповідач вважає, що дійсні обставини справи щодо реального розміру збитків, які були завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій стороні, можуть бути встановлені лише шляхом проведення судової автотоварознавчої експертизи.
В окремо поданій заяві відповідач  ОСОБА_1  просить апеляційний суд призначити  у даній  справі  судову автотоварознавчу експертизу.
У письмових поясненнях представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Попов В`ячеслав Євгенович просить доводи відповідача ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, вважати необгрунтованими та такими, що не мають значення для справи,  апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  - без змін.
Зазначає, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з. « НОМЕР_2 » від 16вересня 2020 року було проведено згідно вимог чинного законодавства, уповноваженою на це особою- оцінювачем    ОСОБА_4 , який має вищу освіту, кваліфікацію оцінювача дорожніх транспортних засобів (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_5 від 13.10.2000 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів Фонду Державного майна України НОМЕР_7 від 16.08.2002, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача НОМЕР_6 від 26.09.2018), а отже, вартість матеріального збитку була визначена з дотриманням норм чинного законодавства та підтверджена належними доказами усправі.
Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що вартість завданих збитків є завищеною та перевищує середню ринкову вартість аналогічного автомобіля ВАЗ-21065.
Подане відповідачем клопотання про призначення експертизи, на думку сторони позивача, свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, спрямованим виключно на затягування розгляду справи.
Відзив на апеляційну скаргу від третьої особи  ОСОБА_2 , у строк встановлений судом, до суду не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (адреса вулиця Сім`ї Бродських, 6, Київ, 03057).
На час проведення експертизи зупинено провадження у справі.
01 травня 2025 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи № 372/4902/21 разом з повідомленням експертної установи про залишення ухвали суду без виконання на підставі пункту 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 січня 1998 року № 53/5, із змінами та доповненнями- у зв`язку  із відсутністю оплати  вартості проведення експертизи.
В судове засіданння апеляційного суду відповідач ОСОБА_1   не з?явився. Про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений у встановленому законом порядку. 29 травня 2025 року подав до суду заяву про  розгляд справи у його відсутності.
Представник позивача  Моторного ( транспортного)  страхового  бюро  України та третя особа6  ОСОБА_2 в судове засіданння також не з`явились, про день тта час розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому  суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, письмові пояснення  представника позивача, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, щозгідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 04.07.2020 року, близько 06 год. 10 хв., на а/д Н-01 Деремезна 7+500, керуючи автомобілем Fiat, номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним за кермом, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не обрав безпечну швидкість, не обрав безпечний інтервал, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з іншим автомобілем ВАЗ, номерний знак НОМЕР_2 . В результаті ДТП пошкоджено транспортні засоби та завдано матеріальної шкоди їх власникам. Своїми діями ОСОБА_1 порушиввимоги  п.п. 2.3(б), 12.1, 13.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Обухівського районного суду Київської області від 13.10.2020 року у справі  № 372/2238/20, яка залишена без змін постановою  Київського апеляційного суду від 20.11.2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
За результатами  автотоварознавчого дослідження, проведеного оцінювачем ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра», було складено «Звіт № 17177 від 18.09.2020  року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ» та визначено розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «ВАЗ» д.н.з.  НОМЕР_2 , яка складає 41 185 грн 15 коп., розмір регламентованої виплати                       27 058 грн 45 коп.
З метою визначення матеріального збитку, завданого автомобілю «ВАЗ» д.н.з.  НОМЕР_2 , позивач залучив ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра», в особі директора Лепіска А.М. , послуги якого складають 2200 грн. та платіжним дорученням № 1481531 від 01.09.2020 року, позивач перерахував ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» грошові кошти у розмірі 2200 грн. 00 коп..
31.05.2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України платіжним дорученням № 1030780 перерахувало потерпілій у ДТП особі   ОСОБА_2 у кошти в розмірі 27 058 грн. 45 коп.
Задовольняючи позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України, стягуючи  з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України  відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 29 258 грн 45 коп, судові витрати в розмірі 2 270 грн 00 коп, а всього                     31 528 грн 45 коп., суд першої інстанції посилався  на те, що оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України  відшкодувало шкоду, завдану іншою особою, то відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огялду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 рокувідповідає.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з  п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
За ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості витраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як вбачається з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.
Згідно з підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове рахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час здійснення позивачем регламентної виплати)  МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застраховував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час здійснення позивачем регламентної виплати)  МТСБУ має залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження                                 № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Дослідивши надані докази, суд першої інстанції правильно встановив, що постановою Обухівського районного суду Київської області від 13.10.2020 року  справі  № 372/2238/20, яка залишена без змін постановою  Київського апеляційного суду від 20.11.2020, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок якого пошкоджено автомобіль ВАЗ, номерний знак   НОМЕР_2 , власником якого є     ОСОБА_2 .
З метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 позивач залучив ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» та 01.09.2020 позивач перерахував грошові кошти у розмірі 2200 грн за надані послуги.
Цивільно- правова відповідальність  винної у ДТП особи ОСОБА_1   застрахована у встановлегому законом порядку не була, а тому  відшкодування  завданої шкоди  потерпілій у  ДТП особі здійснило  МТСБУ.
31.05.2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України платіжним дорученням № 1030780 перерахувало ОСОБА_2  розмір матеріальної шкоди в сумі27 058 грн 45 коп, завданої  йому внаслідок  пошкодження його автомобіля «ВАЗ» д.н.з.  НОМЕР_2 з вини   ОСОБА_1 .
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки МТСБУ  відшкодувало шкоду, завдану  власнику  пошкодженого у ДТП автомобіля ВАЗ» д.н.з.  НОМЕР_2 ОСОБА_2 ,  іншою особою- винуватцем ДТП ОСОБА_1 , то,  відповідно до вимог ч.1 ст.1191 ЦК України, МТСБУ  має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача ОСОБА_1  у розмірі виплаченого відшкодування.  
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягаєзадоволенню,  з відповідача      ОСОБА_1 а  слід стягнути на користь позивача Моторного(транспортного) страхового бюро України понесені витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 27 058 грн 45 коп та витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ в розмірі 2200 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що МТСБУ не надано  суду достатніх та допустимих доказів, які підтверджують вартість завданих постраждалій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків, оскільки звіт автотоварознавчого дослідження від 16.09.2020 року є лише попереднім оціночним документом та не встановлює реальну вартість завданих збитків, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час здійснення позивачем регламентної виплати) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Отже, вказана норма законупередбачала відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. 
Судом встановлено, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з. « НОМЕР_2 » від 16 вересня 2020 року було складено ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра», оцінювачем  ОСОБА_4 , який має вище кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_5 від 13.10.2000року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів Фонду Державного майна України НОМЕР_7 від 16.08.2002 року, а між МТСБУ та власником пошкодженого автомобіля «ВАЗ» д.н.з.   НОМЕР_2 ОСОБА_2 було досягнуто згоди про відшкодований розмір матеріальної шкоди в сумі 27 058 грн 45 коп.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, на те, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21).
Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Постанова ВС від 12 жовтня 2021 року у справі № 311/2121/19 (провадження № 61-11958св20).
Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. Постанова ВС від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21 (провадження № 61-2472св22).
Так, ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (адреса вулиця Сім`ї Бродських, 6, Київ, 03057). На час проведення експертизи зупинено провадження у справі. Оплату вартості експертизи покладено  на відповідача ОСОБА_1 
01 травня 2025 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи № 372/4902/21 разом з повідомленням експертної установи про залишення ухвали суду без виконання на підставі пункту 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 січня 1998 року № 53/5, із змінами та доповненнями, у звязку з неоплатою   ОСОБА_1 вартості автотоварознавчої експертизи, призначеної судом за його клопотанням.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем   ОСОБА_2 внаслідок пошкодження його автомобіля ВАЗ» д.н.з.   НОМЕР_2 . Під час ДТП, а в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами її розмір не спростовано.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ст. 688 ЦК України, що призвело до прийняття помилкового рішення про задоволення позовних вимог МТСБУ про відшкодування шкоди в порядку регресу, є безпідставними,  оскільки ст. 688 ЦК України регламентує повідомлення продавця про порушення умов договору купівлі-продажу, а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування вказаної статті до спірних правовідносин.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи, викладені відповідач    ем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення  Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
              Головуючий:                                       Судді: